313 



nens verkan är så öfverraskande stor, att man trott sig böra 

 söka förklaring deraf uti den elektriska spänning i atmosfc- 

 ren, hvarmed de ofta äro förenade. Växtlighetens samband 

 med atmosferens förändringar är omisskänligt; växterna sjelf- 

 va äro derföre känsligare instrumenter än vara konstgjorda 

 meteorologiska. Att begagna båda i förening är onekligen 

 det bästa; inbördes böra de upplysa och bestyrka hvarandra. 

 1 sammanhang härmed tillåta vi oss anmärka, att man nu i 

 Växtgeografi (ur meteorologi) och äfven Växtfysiologi (ur zoo- 

 logisk fysiologi) allt fÖr mycket begagnar sig af förhållan- 

 den från närbeslägtade kunskapsarter, utan att nog begagna 

 sina egna tillgångar, hvilka just äro det förtjenstfulla och egen- 

 domliga, då det förra ändå alltid blir ett främmande lån. Det- 

 ta insågs redan af Linné, hvars egna afhandlingar så väl öf- 

 ver växternas blomningstid som löfsprickningen alltid komma 

 att bibehålla sitt värde, emedan de fästa sig endast vid frå- 

 gan, hvad som sker i naturen; då deremot de nyare, som för 

 skenet af egen skarpsinnighet vanligen eftersträfva att för- 

 klara, huru och hvarföre så sker, eller bemöda sig att lämpa 

 det t. e. efter zoologiska förhållanden, blifva mer efemera pro- 

 dukter. Allt jagande i förtid efter stora resultater, högre i- 

 déer, hvilka tidsandan vill frossa med, är skadhgt; när fakta 

 äro rent och klart utredda, utfalla dessa af sig sjelfva, liksom 

 den mogna frukten från trädet. Man observere först, i hvad 

 ordning vårblommorna utvecklas, vid hvad tid trädslagen grön- 

 ska, och genom jemförande af en mängd liktidiga och likar- 

 tade observationer vinner man den klaraste insigt i lagarne 



