316 



Bottniska Vikens, framvisar bestämda olikheter, icke blott i 

 afseende pä de kring hvardera förekommande egna växtarter, 

 utan fast mer ett egendomligt lynne i hela vegetationens ka- 

 rakter. Vesterhafsregionen har en torftig vår-, men rik höst- 

 vegetation; särdeles är hon gynnande för ömtåligare träd, ge- 

 nom sina blida vintrar, för mångåriga växter [Silene maritima 

 får der nästan buskstam), samt i allmänhet för stolon-blldning 

 i hafvcts grannskap. Östersjökusterna hafva företrädesvis vår- 

 vegetation, större rikedom af annuella växter; Bottenhafsre- 

 gionen en mer concentrerad sommarvegetation med en fro- 

 dig bladbildning. Att en och samma hafsbassin mycket bi- 

 drager att kring sina kuster temligen jemt fördela värmen 

 och våren, synes intet tvifvel underkastadt. Iläraf förklaras 

 äfven vårens liktidigare utbildning inom samma region och 

 vissa liksom afbrott i vårens rcguliera framskridande. Så f. 

 e. är skillnaden emellan vårens ankomst till Stockholm och 

 Gefle större än hon efter afståndct borde vara, då det förra 

 ligger vid Östersjöns (i mer inskränkt mening), det sednare 

 vid Bottenhafvets kust. Enligt flera uppgifter kommer våren 

 under vissa år till och med tidigare till de nordliga än syd- 

 liga kusterna af Bottenhafvet, allt efter som Bottenhafvet om 

 våren aflastar sin is på ena eller andra stranden. Förhållan- 

 den af denna art förtjena noga tagas i betraktande för be- 

 dömmandot af vårens senare eller tidigare ankomst. 



För att vara fullt upplysande borde man likväl ega ett 

 medium af flera års observationer öfver vårblommornas ut- 

 slående, minst ett decennium för hvarje hufvudstation; men 



