S3S 



sakligen genom sitt samband med temperaturen och neder- 

 börden. Det är icke öfver allt den nordliga vinden, som är 

 den kalla, eller sydliga den ljumma, utan modifieras detta af 

 de sträckor de passera. Fjällvindarne äro öfver allt kalla, så 

 att i Finnmarken blir den sydliga vinden, som passerat fjäll- 

 ryggen, den kallaste. Hafsvindarne äro under kalla årstiden, 

 fast de för sin fuktighet ofta kännas kyliga, de blidaste; un- 

 der den varma årstiden åter svalkande. De verka derföre 

 en tidig, men långsamt framskridande vår. Vindar från kärr- 

 och mosstrakter, som medföra nattfroster, såsom i vestra Sve- 

 rige m. fl. st., äro högst menliga för vårvegetationen. Nederbör- 

 dens tid i hvarje landskap bestämmes till hufvudsaklig del af 

 vindarne; i hvarje land är det vanligen en bestämd vind, som 

 medför nederbörden. I östra Sverige är det N.O. vinden, som 

 vanligen åtföljes af oväder; i södra och vestra åter medförer 

 mest S.V. vinden nederbörd. Häruti ligger en hufvudsaklig 

 grund till vegetationens olikhet i de större växtgeografiska 

 regioner, i hvilka vi förut indelat Sverige. 



1 frågan om hela Kontinenter böra äfven hafsströmmar- 

 ne tagas i betraktande. Det är af dessa man härleder det 

 kallare klimatet vid alla ostkuster, det blidare vid alla vest- 

 kuster i norra hemisferens kontinenter. I södra hemisferen 

 är detta omvändt. Men inom en inskränktare region är detta 

 utan betydelse. 



Denna olikhet mellan värarne på olika lokaler inom sam- 

 ma region är dock vanligen mindre betydlig än den, som visar 

 sig mellan olika årgångar inom samma region. Synnerligen an- 



