339 



till Enens förstöring, ohiiru han är en af de lör kölden minst 

 ömtåliga buskar för öfrigt. Dess bortförning sträckte sig lik- 

 väl icke till vestra delarne af riket, ej heller till Gottland, 

 emedan våren der börjat tidigare, och värmen, tempererad 

 af hafsluften, icke så brådstörtadt ökades. Dylika klimateri- 

 ska olikheter medföra skördens olika resultater under olika 

 årgångar i Sveriges Östra, Vestra och Norra provincer. Un- 

 der de ännu i förfärligt minne lefvande missväxtåren i förra 

 hälften af 1780-talet *), synnerligast 1785, med hvilka 1826 

 och 1834 årens ingalunda kunna jemföras, var våren så torr, 

 liksom sommaren, att den utsådda säden till en del först upp- 



*) Nu lefvande generation kan svårligen giJra sig begrepp om det 

 elände, som -1784 herrskade på Halländsk-Småländska gränsen. 

 Man kan till en del se det af Stockholms-Posten för nämda år, 

 mitt sinne skakas ännu i dag, hvargång jag i minnet återkallar 

 de berättelser derom, jag hörde i min barndom. Sedan allmo- 

 gen efter flera missväxter pantsatt sina små hemman, nedförde 

 de sina husgeråd och kläder till sjöstäderna att pantsättas för 

 säd; men genom den totala foderbristen voro dragarne alldeles 

 för maktlösa att begagna; folket, med föga mera krafter, fick sjelft 

 hemsläpa henne. Kejsarinnan Katharina af Ryssland skänkte någon 

 spannmål; men, mig vetterligen, lemnade Svenska regeringen in- 

 tet understöd, mer än attdet tilläts de utsvultna att dricka dranken 

 af den säd, som consumerades vid krouobrännerierna. Gustaf 

 III vistades derunder på en lustresa uti Italien. — Några åboer 

 ä krouoskattejord hade till brödbakning skalat barken af bokar, 

 som då voro kronan förbehållna, hvarföre de instämdes af en 

 kronobetjent; men Domaren var för mensklig att pliktfälla dera, 

 som, för att stilla sin hunger, gnagit barken af träden.' I Fem- 

 sjö Pastorat föddes under ett helt ur ett barn. 



