545 



blommor gifva lif och friskhet åt den rörliga tallaii. Sjelfva 

 de vingade natursångarnes musik vore melankolisk, om den 

 vore vinterns förebud. Första anblicken af Floras förstlin- 

 gar verkar magiskt en stegrad lefnadslust hos de friska; hos 

 de lidande ett nyfödt hopp och förkänsla af lifvets fullhet. 

 Den, hvars Öga icke klarnar vid deras första möte, bär vin- 

 terkylan i sitt eget bröst. Men huru enkla, huru anspråks- 

 lösa äro icke alla vårens blommor, jemförda med sommarens 

 Rosor och höstens Solblommor. Ändock äro de oss dubbelt 

 kära genom sina anspråkslösa, jungfruliga behag. 1 motsats 

 till höstens blommor, som bäst frodas i gränder och på öde 

 platser (rudera), söka de blyga skydd i lunden, der de måste 

 uppsökas af sina älskare. Uppburna af enkla, spensliga stäng- 

 lar eller utspruckna ur trädens ännu bladlösa knoppar, tjusa 

 dessa landtliga tärnor hvarken genom någon berusande vällukt 

 (vårblommorna äro merendels luktlösa) eller genom de vex- 

 lande former eller det rika färgspel, hvarmed naturen seder- 

 mera måste underhålla vårt genom vanan slappade intresse. 

 Förgäfves söker man bland vårblommorna detta brokiga dra- 

 peri, som pryder sommarblommorna; de äro antingen snö- 

 hvita som sin vagga (Galanthus, Hvitsippan, hvita Narcissen 

 m. fl.), eller azurblä som vårhimmeln (Blåsippan, Violerna, 

 llyacinthen m. fl.), eller låna de sin förgyllning af solen (Gul- 

 sippan, Gullvifvan, Gageae) eller purpur af morgonroduaden 

 (Backsippan, Gorydalis-arterna). Desto rikare äro de på ho- 

 ningssaft, äfven i motsats till höstblommorna, hvarföre de 

 ständigt kringsvärmas af bin och fjärilar, som af deras nek- 



