54S 



sker, afser icke årets, utan följande arets generation. En- 

 dast derigenom, att man inser detta, är det möjligt förstå, huru 

 bladen hos så många vårväxter utveckla sig först efter blom- 

 ningen, då bladbildningen likväl är något, som måste föregå 

 blommans. Bladen till den Tussilago, som blommar om våren, 

 voro föregående årets blad; de sedermera sig utvecklande äro 

 bladen till nästa årets blomma. Hos Blåsippan m. fl. qvar- 

 blifva föregående årets blad, tills blomningen är afslutad; se- 

 dermera framkomma de blad, som skola utbilda knopparne 

 till nästa års blomma. 



Vårblommorna i vårt klimat kunna vi hänföra till tren- 

 ne bestämda grupper och en fjerde kollektiv; nemligen Hänge- 

 och Barrträden, Ualf gräsen. Liljorna och öfriga Örter*), 

 ki dessa äro hängeträdens blommor de, som mest egendom- 

 ligt och uteslutande tillhöra våren. De tillhöra ock endast 

 de kallare klimaterna, der de nästan uteslutande bilda sko- 

 gen, och de, som icke tillhöra dem i strängaste mening, 

 närma sig dem ofta i sitt blomningssätt, ss. Almen, Asken, 

 äfven Daphne. Deras bildning är synbart lämpad efter de 

 kallare ländernas vår och kortare sommar. Denna är nem- 

 ligen för kort att medhinna stam- och bladbildning samt blom- 

 ma och frukt på ett år; derföre uppskjuter löpande årets skott 

 sin blomning och fruktsättning till nästa år; de ännu nordli- 

 gare Barrträdens frukter hinna först till mognad tredje året 



*) Bland vårväxter borde äfven räknas Musci och Licbeues, som 

 till en stor del denna årstid fructlficera. 



