549 



och våren blommande former, alt man är oviss om Jeras art- 

 skillnad. Löken sjelf hör likväl till Liljornas stambildning; 

 endast de enkla fibrer, som finnas vid lökens bas, äro dess 

 rötter. I den mån löken förlänges till verklig stjelk (Lök- 

 slägtet visar alla modificationer deraf), blomma Liljorna sed- 

 nare; hos de sommartiden blommande stängelbärande Liljorna, 

 såsom Anthericum, är roten fibrös, icke en lök, och kunna 

 således icke blommor i denna utbildas. 



De öfriga örter, som smycka vårens Flora, äro så till 

 utseende som frändskap vida åtskilda, men ega det gemen- 

 samt, att de tillhöra familjer, som hafva sitt stamhåll (centrum) 

 i kalla och arktiska zoner, der endast en vårvegetation kan 

 uppträda, såsom Primulacew, Ericinece, Violariece, Saxifragece, 

 Cruciferw, Ranunculacece o. s. v. Af dessa närma sig de 

 vårblommande Ericinece (såsom Arbutus, Andromeda, Erica 

 carnea, till hvilka Empetrum kan räknas) i vegetativt hän- 

 seende till Coniferse genom sina ständigt grönskande löf; 

 samtliga de öfriga äro stängelbärande. Man kan likväl hos 

 dessa, liksom hos Liljorna, af den bladlösa eller mer och 

 mindre bladiga stjelken urskilja de tidigt blommande från de 

 fram på sommaren, såsom hos Anetnone, Draba, Arabis; ja, 

 Adonis vernalis har en tidigare vårform med outbildade, en 

 sommarform med fullt utvecklade blad. Hos Violerna har 

 man en jemn serie af arterna efter stjelkens utbildning, full- 

 komligt motsvarande blomningstiden. (Samma förhällande e- 

 ger rum bland Hieracia, ehuru dessa icke äro vårväxter.) 

 Hos några af dessa, såsom Corydaiis, Cyclamen, antager ro- 



