3S4 



nya skapelse, som i stela massan ingjuter en själ; naturen är 

 dä icke längre alstrad af materiens blinda bildningsdrift; utau 

 Botaniken lärer, huru lifvet ur materien ikläder sig kropps- 

 lig gestalt: de tallösa mångskiftande väsen, som vi benämna 

 blommor. 



För att fatta detta, måste vi först framställa det all- 

 männaste och vigtigaste af delarnes betydelse och växternas 

 inre byggnad. Icke är denna lifvet, men den är ådrorna från 

 lifvets källa. Skall en redig öfversigt vinnas öfver vegeta- 

 tions-processen, sä måste hvarje funktion sammanbindas med 

 bestämda organer, hvarförutan man väl kan tala åtskilligt öf- 

 ver dess fenomener, utan att likväl deröfver komma till klart 

 begrepp. Det förra har man i Växt-Fysiologien vanligen för- 

 summat; man har särskildt afhandlat växternas elementar- 

 organer, särskildt vegetations-processen, ehuru dessa måste 

 vara oskiljaktiga, jal de förra utan denna sednare sakna all 

 betydelse; man har fördelat en funktion på flera organer; man 

 har tilldelat samma organ flera helt motsatta funktioner. Som 

 en allmän fysiologisk grundsats måste erkännas, att hvarje 

 bestämd funktion måste sammanbindas med blott ett organ, 

 så att icke en och samma tillkommer flera, eller samma or- 

 gan kan afse flera ursprungligt skilda och hvarandra upphäf- 

 vande funktioner. — A en annan sida har man kommit till 

 den åsigt, att Anatomi och Fysiologi äro nästan likbetydan- 

 de, uppgifvit hvarje subtil och tillfällig anatomisk formskill- 

 nad för en vigtig fysiologisk upptäckt och derunder förlorat 

 sig i specialiteter, utan alt afse deras vigt för organismens 



