356 



om (le vore nödvändigt integrerande delar af samma orga- 

 pism; liksom livar och en af dem kan reproducera nya och 

 fullkomliga individer, hvilket än mindre är tänkbart, om icke 

 just hvar för sig inneslöte växtlifvets totalitet, d. v. s. samt- 

 liga för dess bestånd och utveckling oundgängliga organer. 

 Verkliga organer måste nemligen tillhöra en organism i hela 

 dess utbildade tillstånd; men de nämda växternas så kallade 

 organer utvecklas i fastställd ordning efter hvarandra, under 

 det att de föregående bortfalla, hvarigenom växten uppnår sin 

 fullbildning. Det gifves deremot ingen funktion, som man 

 uteslutande kan tillägga roten, stammen eller bladen. Man 

 har från äldsta tider sagt, att roten är organet för närings- 

 saftens absorbtion; men denna kan lika väl ske och sker äfven 

 genom stjelken och bladen. Man kallar bladen växternas re- 

 spirations-organ och jemför dem med djurens lungor; men 

 denna respiration föregår lika sä väl hos de växter, som sak- 

 na blad. Egentligen är rotens och örtståndets absorbtion sam- 

 ma process, endast lämpad efter det olika medium, hvaruti 

 de lefva, snarast jemförlig med Däggdjurens och Fiskarnes 

 andedrägt; men, som dessas olika lungor icke kunna lämpa sig 

 efter olika media, så kunna nämda djur icke byta vistelse- 

 ort. Detta kunna likväl vegetativa systemets delar, och om- 

 byta då äfven förrättningar, och härigenom uppkomma ota- 

 liga mellanformer, ss. Rhizom emellan rot och stjelk, phyl- 

 lodier emellan stjelk och blad o, s. v. Tfos de lägre växtfa- 

 miljerna äro de ock alldeles icke åtskilda, just emedan dessa 

 icke undergå några metamorfoser. 



