3S» 



en för sig hel planta. Hos Dikoiyledonerna framträda likväl 

 i hvardera af nämda utvecklingsformer tvenne, eller rättare 

 trenne, bestämdt åtskilda lager, hvilka med mera skäl kunde 

 betraktas som olika organer for det vegetativa systemet, nem- 

 ligen vedlagret, barklagret, hvartill kan läggas märgen. Hos 

 Monokotyledonerna och Braken [Filices) återfinnas äfven des- 

 sa, men blandade om hvarandra, utan att bilda skilda lager. 

 Vedlagret och barklagret afvika helt och hållet från hvaran- 

 dra. Redan Theophrastus lade, efter passiv naturbetrak- 

 telse, på denna grundskillnad högsta vigt, då deremot de äldsta 

 växt-anatomerne, såsom Malpighi^ antogo, att barken suc- 

 cessivt förvandlades till ved. Afven sedan man insett deras 

 absoluta motsats, har man i dem sökt en likartad byggnad 

 och icke kunnat utreda hvarderas betydelse på anatomisk 

 väg, utan först genom iakttagelse på växtens lifsverksamhet. 

 Ved- och barklagren hos träden äro uti allt väsendtligt lika i 

 rot och stam; de förekomma redan blotta ögat som hvaran- 

 dras motsats och låta vanligen lätt skilja sig från hvarandra, 

 då hvarderas öfriga lager äro på det innerligaste förenade. 

 Men lika motsatt, som deras bildning *) och fysiska egenska- 

 per, är deras lifsverksamhet. Om hösten och vintern fyllas 

 de yngre vedlagren med saft, under hvilken tid barken och 

 hela bildningsprocessen är i hvila; om våren och sommaren 

 åter, då de sistnämda äro i verksamhet, är veden mer eller 



•) Gruuden för barkens och vedens olika fysiska egeiiskopcr ligger 

 i de för hvardera egendomliga kärlens olika ualur. Spiralkärlen 

 hårdna till vednriassa, hast rören äro fibiösa och spröda. 



