362 



att vi ej anse nödigt att dervid uppehålla oss. Det kan na- 

 turligtvis icke här vara frågan om att lemna ett skelett af 

 FyCotomien, med alla dess subtila formskillnader, utan blott 

 att lemna en öfversigt af hufvudformernas organiska samband 

 och funktioner, samt växtsafternas deraf beroende strömning, 

 till vinnande af ett begrepp om vegetationsprocessen. För den 

 händelse likväl, att närvarande uppsats äfven skulle erhålla 

 läsare, som icke känna det mest elementära af växternas bygg- 

 nad, anse vi nödigt anmärka, att massan af växternas bygg- 

 nad bildas af en porös väfnad, cellulosan, som i tvärsnitt och 

 miniatur liknar skotten i en bikupa, likväl med den skillnad, 

 att hvarje rum, som kallas en cell, är ät alla sidor slutet. 

 Denna cell bildas af en hinnaktig blåsa, är derigenom ett för 

 sig slutet helt, hvarigenom väggarne mellan de olika cellerna 

 blifva dubbla, och dem emellan uppkomma gångar, som man 

 kallar mellangångar (meatus intercellulares). Ursprungligen och 

 glest liggande äro de runda; men genom inbördes packning 

 och olika näring blifva de kantiga, tafvelformiga, långsträckta, 

 ända till trådformiga, så att bland de s. k. baströren (f. e. 

 hos Lin och Hamp) kunna de följas till en fots längd och 

 derutöfver, utan att någon tvärvägg kan upptäckas. Efter sam- 

 ma princip kunna äfven Spiralkärlen betraktas som en högre 

 utbildning af cellen; men det är icke en metamorfos, analog 

 med vegetativa systemets delar, hvilka kunna återgå i hvar- 

 andra och vexla funktioner, utan en högre, närmast jemför- 

 1ig med de ädlare blomdelarnes, som hafva sina bestämda 

 förrättningar och, utbildade, icke kunna återvända till urfor- 



