372 



Dot väsen<itlignste i Mniiokotylodoiiernas byggnad är, att 

 kärlfasciklarne äro omsltilna af pii slida eller ruiidt ikring 

 omgifna af ett bestämdt cell-lager, som absorberar safvan och 

 motsvarar baströren hos Dikotyledonerna, hvarföre deras till- 

 växt måste upphöra vid en bestämd period. Hos J)ikotyIe- 

 donerna saknas denna slida, eller har hon öppnat sig inåt; men 

 i dess ställe betäckas de alltid på sin emot periferien vända 

 sida af ett knippe baströr, som motsvarar slidan. Dessa inre 

 organers beskafTenhet förklarar, så väl hvarföre Monokotyledo- 

 nerna ogerna grena sig, som bladets stjelkomfattande slidor, då 

 dcremot genom do lätt afsöndrade kärlfasciklarne Dikotyledo- 

 nerna både lätt grena sig, och bladslidan saknas, d. v. s. blad- 

 skaftet är öppet pä inre sidan. Så hafva vi i hvarje utbildad 

 kärlfascikel att urskilja inrjtjrst kärlen, sedermera slidan eller 

 ett knippe af baströr, hvilka lätt kännas af deras fasta väg- 

 gar och stora, vanligen sexkantiga, öppningar under tvärsnitt. 

 Hos Dikotyledonerna, der kärlfasciklarne icke äro inneslutna, 

 kan safvans bildning fortfara, sä länge plantan lefver, och ny 

 cellulosa och kärlhildning derigenom allt jemnt fortgå. 



Hos Monokotyledonerna äro vidare kärlfasciklarne van- 

 ligen mer spridda, hos J)ikotyledonerna ställda i en krets 

 kring märgens periferi. Härigenom blir cellulosan i omkret- 

 sen radicrande, och, dä stammen hos Dikotyledonerna per- 

 ennerar, eller hårdnar till vedbildning, sammanflyta kärlfa- 



loiliisei' niaii \:iiilii;cn fiora af iioDom sj(-lf fiirelagna föriiiKhån- 

 gar, inen tilliiggfr honom andras. 



