375 



sciklanio till ett omla ki)ij)i)0, ollcr rättare ctl coiiceiitriskt 

 lager kring hela stamnioii. Hos Monokotyledoiierna kan det- 

 ta icke ske, sS väl för deras spridda läge som derföre, att 

 genom slidans utbildning ny safvas bildning upphör, och fa- 

 sciklarne blifva skarpt afsöndrade frän hvarandra. Genom 

 Dikotyledonernas anordning af Haströrcn utanför Spiralkär- 

 len (ej omkring desamma, som hos Monokotyledonerna) för- 

 klaras lätt, huru spiralkärlen eller vedlagrot blir det inner- 

 sta; den radierande cellulosan uppträder här blott som märg- 

 strålar. Men, fast de inre lagren sammandutit, kunna de 

 yttre, säsom vanligen baströren, ligga i åtskilda knippen, mot- 

 svarande de primitivt åtskilda kärlfasciklarne. Vi hafva re- 

 dan nämt, att, då kärlfasciklarne icke äro slutna, kan safvans 

 bildning jemnt fortgå mellan Spiralkärlen och Haströren; ur 

 safvan, som är den i sin första utbildning inbegripna cellu- 

 losan, utbildas alltid spiralkärl närmast eller öfvcr spiralkärl 

 och baströr öfver baströr, h varigenom Dikotyledoners mot- 

 sättning af ved och bark samt bådas tillväxt lätteligen för- 

 klaras. Spiralkärlen nemligen bilda veden, Baströren barken; 

 cellulosan är det förmedlande mellan båda, ur h vilken båda 

 utgå. 



Sedan vi nu lonuiat en förklaring af växtens yttre de- 

 lars betydelse, dessas förhållande till den inre organisationen, 

 de, verkliga organernas form och funktioner, samt deras olika 

 anordning inom växtrikets fyra större provincer, skola vi lem- 

 na en sammanträngd öfversigt öfvcr dessa organers uppkomst. 

 Deras utbiklninL' och funktioner sammansmälta så med hvar- 



