570 



nes försvinnaude (resorbtioi)). Olta sker denna förening så 

 tidigt, att man icke kan följa kärlens utbildning; men, då den 

 uppgifna i många fall är otvätydig, har man rätt att antaga det- 

 ta för en allmän lag. Ofta ser man en smal rand qvar, som 

 antyder de punkter, der cellerna sammanflutit, och, betraktar 

 man de så kallade perlbandsformiga kärlen {väsa monilifor- 

 mia), så är detta ursprung genast i ögonen fallande. — Sedan 

 dessa erhållit sin bestämda form, inträder en väsendtlig skill- 

 nad i vegetationsprocessen; de näras icke genom intussusce- 

 ption såsom verkliga celler, utan de absorberade ämnena af- 

 sätta sig i bestämda lager på kärlens inre sida och ordna sig 

 till en enkel eller sammansatt spiral; deraf uppkomma spi- 

 ralfibrerna eller rättare spiralbanden, som af alla växtens inre 

 bildningar mest falla i ögonen genom sin egna form. Ursprung- 

 ligen Hgga ringarne tätt intill h varandra; men genom den om- 

 gifvande membranens förlängning skilja de sig från hvaran- 

 dra. Ofta sker denna aflagring mindre regelbundet; ringarne 

 anastomosera, afbrytas o. s. v., ofta bildas en sammanhän- 

 gande membran, med smärre öppningar (F. porösa). — Spi- 

 ralen fortlöper i en serie, äfven der de primitivt skilda cel- 

 lerna äro hoplödda; så se vi ock hos Charce, att saftström- 

 marne genom alla stammens leder eller celler bilda en fort- 

 satt spiral. Se hl e iden har lemnat en förklaring af spira- 

 lens uppkomst; icke blott i safternas lopp, utan äfven för väx- 

 tens yttre bildningar är spiralen grundtypen, f. e. för bladställ- 

 ningen; dess ringar närma sig allt mer och mer hvarandra, till- 

 dess spiralen afslutas i blommans kransform, d. v. s. en spi- 



