379 



ra), hvars yttersta ring tillbakalöper i sig sjelf, — och derined 

 måste den fortskridande utvecklingen vara afslutad, sä att 

 all ny bildning måste genom en ny metamorfos frambryta ur 

 växtens inre, med bibehållande af den uppnådda kransformen. 



Saftkärlen ansåg Meyen för en uti hela växten utbredd 

 och förgrenad cell; men utom andra afvikelser är redan de- 

 ras genesis olikartad. I saftströmmarnas första ålder upptäc- 

 kas inga kärl, hvarföre Schultz antager, att näringssaftens 

 strömmar ursprungligen sakna kärl; att under cellernas 

 utbildning först mellan dessa bilda sig kanaler för 

 safternas anastomoserande (hvarandra korsande) ström- 

 ningar, och att den omgifvande membranen smånin- 

 gom afsättes ur sjelfva saften, hvarigenom denna inne- 

 slutes inom sina bestämda kanaler. Som denna hypothes nöj- 

 aktigt förklarar alla fakta och icke strider hvarken mot ana- 

 logi eller någon erfarenhet, måste vi nöja oss med Schultz', 

 tilldess någon bättre kan sättas i stället. 



Sedan vi nu antydt, huru det vegetativa systemets enklaste 

 organer uppstå och utbildas, så är att säga, huru safterna ur 

 det ena öfverflyttas i det andra; hvarföre dessa derunder för- 

 ändra natur; att uppgifva den fysikaliska kraft, som drifver 

 (fast ej bestämmer) hela organismens machineri. Som alla 

 dessa organer för sig utgöra ett slutet helt, förblef det länge 

 en gåta, huru safterna kunde öfverflyttas ur den ena i den 

 andra. Spekulationen kunde endast fatta detta såsom en or- 

 ganismen tillkommande genomsvettning, och denna åsigt kom- 

 mer verkligen sanningen nog nära; men huru vida klarare 



