88 
obsegajočih itd., kakor javlja isti oddelek pod ,Opazovano a“. 
Ako primerjamo stevila obeh kolon, razvidi se takoj, da je v 
resnici kratkih obrokov manj kakor zahteva slučaj, daljših pa več. 
Dalje časa trajajoče anomalije so primeroma bolj pogoste, kakor 
kratkodobne. Isto pokaže kolona b o negativnih anomalijah. 
Glede ostalih letnih dob velja isto. 
Izreči smemo toraj isto, kar je W. Köppen našel drugoa: 
V saka anomalija skuša obdržati se; toplinske 
in sploh vremenske spremembe ne vrše se po zako- 
nih slučaja, nego namero imajo ustanoviti se vsako- 
krat za dalje časa kot bi določil slučaj. 
Negativne in positivne anomalije se vrste pač po jednem in 
istem zakonu. Da se vrstitev nekoliko oprosti slučajnih motenj 
35letne dobe, seštel sem koloni a in b; tako je nastala kolona 
2 (a,b). 
Ako vprasamo: kolika je verjetnost, da se menjajo nasprotne 
anomalije a in b, hočemo izvedeti menjavost topline. V 
istini je sledeča v pojedinih letnih dobah : 
Zima Pomlad Poletje Jesen 
0:26 0:33 0:35 0:30 
Ako bi spremembe vršile se povsem slučajno, bila bi men- 
javost 
0:49 0:50 0:50 0:50 
vseskozi večja nego je. Verjetnost toplinske (pač sploh vremenske) 
spremembe je toraj mnogo manja od one, kojo bi vladal slučaj. 
Najmanja je po zimi, največja v poletji, jesen se v tej zadevi 
bliža zimi, pomlad poletju. Po zimi se sme staviti 4 proti 1, da 
ako je pretoplo ali prehladno, bode tako tudi še ostalo. Vrhu 
tega je po zimi verjetnost positivnih anomalij (0:56) većja nego 
ona negativnih (0:44); nasprotno velja o poletji (0:46 proti 0:54). 
Vsaj tako je bilo v 35letni dobi opazovanja. Spomladi in v jeseni 
je verjetnost obojih anomalij precej enaka (0:48 in 0:52). 
Pregled XX. nadalje pove, koliko petdnevij anomalije po- 
vprek trajajo. Po zimi obsegajo anomalije poprek 3:8 petdnevij, 
to je 19 dnij, po leti se najhitreje menjajo, namreč uže čez 2:9 
petdnevij, to je 14—15 dnij. Nagon do stanovitnosti pokaže se 
