155 
Levec, jer ée prof. S. Brusina, po nalogu jugoslavenske akademije, 
u svoje vrieme sastaviti obsirnu biograflju. 
Prof. Erjavec bijaše izvrstan prirodoslovac i kao profesor i 
kao pisac. Njegove prirodopisne knjige, što ih je izdala „Druzba sv. 
Mohora“ u Celoveu, svaku u 27—30 tisuća eksemplara, razširene 
su po svih slojevih slovenskog pučanstva u Koruškoj, Štajerskoj 
i Kranjskoj, a bilo bi se već i mnogo više eksemplara razpačalo 
da ih je bilo. Premda je on napisao i drugih djela, nema ipak 
dvojbe, da su ga upravo njegova prirodopisna djela u pučkom 
izdanju učinila najpopularnijim piscem u naše braće Slovenaca. 
Prije Erjavca nije u njih nitko ni slutio, da je moguće pisati o 
prirodopisu toli krasno, toli zanimivo, pa ipak toli poučno. Nje- 
gove prirodopisne knjige, premda su pisane poglavito za seljački 
puk, čila sa slašću i najvećim zanimanjem ne samo prost seljak, 
koji je jedva što naučio čitali, nego i svaki djak, nižih i viših 
škola, profesor, svećenik, dapače i učenjak; one pružaju razkošnu 
zabavu ne samo priprostoj seljačkoj djevojci, nego i izobraženoj 
gospodjici. A zašto? Malo ima pisaca, koji bi umjeli, kao što on, 
zabavu smješati s poukom te znanost začiniti ugodnošću i slašću, 
tako, da ju svatko s najvećim užitkom prožvače, proguta i pro- 
bavi. I još nešto nuka nas, da se ponapose sjetimo vrloga po- 
kojnika te štovane svoje čitaoce upoznamo sa njegovim životom 
i djeli. On je djelovao i u Hrvatskoj kroz jedanaest godina kao 
profesor prirodopisa na kr. velikoj realci u Zagrebu. Priljubio 
Hrvate kao svoju rodjenu braću, stekao sijaset prijatelja u Hrvatskoj, 
pisao prirodopisne razprave u hrvatskom jeziku, bio članom jugo- 
slavenske akademije znanosti i umjetnosti, i kad se je ustrojilo 
hrvatsko sveučilište, bio je on prvi pozvan, da zasjedne stolicu 
prirodopisa. 
Fran Erjavec rodio se 4. rujna 1834. u Ljubljani, gdje je 
polazio pučku školu i gimnaziju, koju je svršio god. 1855. Kako 
je izgubio već rano otca i majku, ostao je mladi Fran na brizi 
svojoj babi, a onda teti, te je već za mladih, djetinjih svojih go- 
dinah imao mnogu nevolju da propati. Nu to mu nije ništa ško- 
dilo, jer je on potaknut gorkim izkustvom, tim ranije počeo oz- 
biljno i triezno misliti. Već u gimnaziji, u osmom razredu, 
zasnovao je on s nekoliko drugova list , Vaje“ (Vježbe), u kojem 
su se nadobudni i plemeniti mladići uvježbali za buduće djelo- 
vanje na književnom polju. Već u tih ,Vajah“, od kojih se pisanih 
