156 
nalaze dva svezka u dra. Valenta Zarnika, koji je takodjer bio 
sudionikom toga poduzeća, pokazuje se bistari svjež duh Erjavčev, 
koji ga nije ostavio sve do zadnjeg časka. U tom djačkom listu, 
koji je dašto morao ostati tajnim, priobćio je Erjavec ,Črtice iz 
življenja Šnakšnepskoga“, u kojem se djeleu već zrcali njegov 
osobit dar i njegova ljubav do prirodopisa. Fran upoznao se je 
naime već u drugom razredu gimnazije s poznatim prirodopiscem 
Ferdinandom Schmidtom, koji je onih godina živio u Šiški kraj 
Ljubljane i koji je u mladića probudio i uzgojio ljubav do pri- 
rodopisa. Schmidt je trebao za velike svoje prirodopisne sbirke 
pomoćnika i srećom se namjeri na Erjavca. Od drugoga razreda 
počam posvetio je mladi Fran sve svoje proste dane staromu 
prirodoslovcu, da mu pomože uredjivati njegove sbirke il da mu 
čita iz prirodopisnih knjiga. Po Schmidtu upoznao se je Fran i 
s drugimi prirodopisci, kano Dežmanom, Hauffenom, Hoffmanom. 
U družtvu tih prirodopisaca obišao je on veći dio svoje domovine, 
te iztražio mnoge špilje, tražeći riedke puževe. I baš to putovanje 
po Kranjskoj opisao je on u svojih ,Črticah“ iz življenja Šnak- 
šnepskoga“. 
Svršiv maturu g. 1855., ode Fran u Beč, da uči kemiju i 
prirodopis. Načiniv godine 1859. profesorski izpit, nastupi po- 
kusnu godinu na realci u Gumpendorfu, gdje je ostao sve do 
15. lipnja 1860., kad je postao prefektom na Terezijanskoj aka- 
demiji. Nu tu ne ostane dugo. Njegovo mlado, rodoljubno srce 
težilo je za jugom, za domovinom svojom, a nije se nikako moglo 
sprijateljiti s mišlju, da ostane u tudjini, da život i rad svoj po- 
sveti tudjincu. Buduć se onda nije dalo nijednomu Slovencu, da 
kao profesor služi medju Slovenci, zamoli Fran, da ga namjeste 
medju Hrvati, medju braćom mu po rodu i krvi; i on bje sbilja 
imenovan profesorom na zagrebačkoj realci, gdje i ostade od 30. listo- 
pada 1860. sve do 17. kolovoza 1871., dakle punih jedanaest godina. 
Željan znanja i svieta, proputovao je malo po malo čitavu 
Hrvatsku i dobar dio Dalmacije. Slavoniju proputovao je većinom 
pješke; posjetio je takodjer Biograd i Bosnu, sve do Banjaluke. 
G. 1867. posjetio je i Pariz, u družtvu g. Torbara, g. profesora 
Rihtarića i g. Posilovića, sadanjega biskupa senjskoga. Al i kako 
je rado Fran putovao po svietu, da proučava ljude i prirodu, 
ipak je najvolio, barem neko vrieme svojih praznika sprovesti u 
Kranjskoj u Ljubljani, na Bledu ili u drugom kojem mjestu. 
a a 
j war sha 
PRE TJ Pa BAE: 
