A. Obceniti dio. 
L Historični:pregled. 
»Tudjinci sve to više rade, a mi pre 
krštenih ruku gledamo!“ 
S. Brusina. 
Decenium zool. liter. Rad jug, akad. 
LII. str. 195. 
Neumorni botaničar dr. A. Neilreich u svojim „Vegeta- 
tionsverhältnisse von Croatien“ počimlje povjestnicku 
smotru od prilike ovim riečima: „Pisanje povjesti botanike u 
Hrvatskoj jest lako i težko, kako se hoće; lako, jer se pri škrtim 
podatcima malo što može kazati, težko, jer i o tomu ,malo“ 
valja napokon ipak da se nješto reče.“ 
A kojim se, ako ne ovim, riečima ima započeti pisanje 
poviesti rada na botaničkom polju u Dubrovniku ? 
Na žalost nikakvim drugim. 
Grehota je, da stari Dubrovčani, koji su u svakoj grani 
ljudske ugladjenosti bili izgledom svih balkanskih naroda, niesu i 
u ovoj struci iztakli kakvog Boškovića ili Gundulića, nego su 
žalibože ostavili sve do dana današnjeg botaniku kao netaknutu 
ledinu, po kojoj su u novije doba veleč. biskup Vodopijić i pok. 
Franjevac Kuzmić sakupljanjem bilinskih imena iz usta naroda, 
pak i sabiranjem bilina uz Rubrieiusa i Neumayera, bili stoprv 
pokušali da zabrazde i štogod omekote. 
Ali i to, što su radili, radili su u muku tobož iz potaje, 
kao da su se čega bojali; jer izuzmemo li okolnost da su sabi- 
ranjem bilinà podpomagali na taj način dr. Roberta de Visiania 
pri sastavljanju flore dalmatinske, a sakupljanjem imena dopri- 
nieli dosta, da je Sulekov „Imenik bilja“ izpao savršeniji, ne 
sretamo nigdje kakvu razpravu ili radnju kojeg od spomenutih. 
Sam Vodopijić, što je baš jedini, te se razlikuje od ostalih, koji 
