85 
ostala bez pozitivnog rezultata, najme u toliko, što mi uz svu 
pozornost ipak ne podje za rukom namjeriti se ma ni na jednu 
peronosporu. Držao sam, da mi je dužnost ovo javno očitovati 
istini za volju, a ne manje i na umirenje naših žalibože sbog 
filoksere dosta zabrinutih vinogradara. Fakat je, o tom sam se 
vlastitim zorom uvjerio, da je one godine lišće loze mjestimice 
poboljevalo, da su nam se pojedine gorice u žalostnom ruhu 
prikazivale, ali je istina i to, da tomu ne bijaše kriv ma koji na- 
metnik. Bijah dobre volje pripisati fenomen klimatičkim uzrocima, 
nazrievati u njemu ono, što narod pikcem zove, a lako, da sam 
pravo imao. 
Dakle je sigurno, da god. 1886. barem u zagrebačkoj oko- 
lici, a koliko mi je poznato, ni drugdje u Hrvatskoj, ne imadjasmo 
peronospore. Do danas, čini mi se, stvar se nije promienila.* Neka 
u buduće budu na oprezu oni, koji šire u sviet zastrašljive viesti, 
gdje im nema mjesta, pak neka ne misle, da je dovoljno zaviriti 
u vinograd, naći pjegavog i bolestnog lišća na trsovima, pak reći: 
evo peronospore! Isto vriedi i za druge bolesti. Za poznavanje 
patoložkih fenomena hoće se temeljitih studija, pak je sve jedno, 
radi li se o bolestima ljudskim, životinjskim ili biljevnim. 
Što sam se oviem ponovno latio teme o peronospori lako 
ću opravdati. 
Poznato je, da se je nametnik, odkako se je iz Amerike i u 
Europu preselio, ovdje razmierno vrlo hitro udomio i razširio. 
Ima punih deset godina, da ga je Planchon, profesor botanike 
u Montpellieru, prvi u Europi obreo i to u jugo-zapadnoj Fran- 
cezkoj. Po Franku datira prvi slučaj već od god. 1877., ali je 
opravdana dvojba Thümenova, kojitakodjer Planchonov slu- 
čaj smatra prvim u Europi. Bilo kako mu drago, istina ostaje, da je 
nametnik do danas okupovao gorice vrlo mnogih europskih ze- 
malja, da je prešao i gibraltarsko tiesno i da se od dana do dana 
širi. Poznaju ga žalibože danas gotovo po cieloj Franciji, u Švi- 
carskoj, Njemačkoj, Italiji, Grčkoj, Alzaciji, Belgiji, Austro-Ugar- 
skoj i dr. Po navodima Horvatovim bilo ga je i u Hrvatskoj. 
Uvažimo li, da je u pojedinim pokrajinama toliko zla počinio, 
da je bilo vinogradara, koji su bili skloni napustili svaku nadu 
u spas svojih gorica, koji su u sdvojnosti bili blizo, da napuste 
* Vidi dodatak na kraju radnje. 
