96 
Ovo mu potonje svakako najveéma prija, pak se i znaci bolesti 
na njemu najprije pojavljuju. 
Čim se je micelij stao razvijati u listanom parenhimu, po- 
javljuju se na licu lišća žučkaste ljage. Oblik im je izprva nepra- 
vilno poligonalan, a broj njihov razmierno malen. Od prvotnog 
se mjesta infekcije bolest rado prostire k listanim rubovima, koji 
uslied toga dobivaju naborina, kudraju i suše se. Ljage postaju 
sve veće te veće, dotiču se i slievaju, dočim im boja prielazi od 
smedje u ervenu-smedju. Ali istodobno s ovim promjenama na 
licu lišća, pojavljuju se i na naličju njegovom bjelkaste ljage, na- 
hukline, podobne onim običnog pliesna. Te se osobito rado drže 
periferije već obumrlih partija te ih poput vienca okružuju. Često 
su medjutiem gotovo po cieloj površini naličja porazdieljene te se 
čini, kao da je ovo sivkastom prašinom posuto. Što su te nahu- 
kline znamo već od prije. Niesu drugo, do li množina konidijskih 
nosioca, što je na puči probila na polje. Djelovanje je namet- 
nikovo na listane tkanine veoma intenzivno; stanični se sadržaj 
dezorganizuje, membrane uslied manjka turgora niesu više napete, 
list naprosto vene, umire, a pojava gnjilobe takodjer je kadkada 
naći na njemu prije nego odpada. Ovo je potonje prije ili poslije 
udes svakoga okužena lista. Žalibože raste broj takvog lišća za 
povoljnih okolnosti sve to više te se čini, kao da nam je kasna 
jesen na pragu, dok sred ljeta gledamo peronosporom okuzen 
vinograd. 
Dok sve to uvažimo, lako će nam biti, da si živahno pred- 
očimo upliv bolesti na život ciele okužene biljke i posljedice, 
s kojih će nuždno trpiti. Dovoljno je, da se sjetimo temeljnih 
istina biljevne fiziologije, pak će nam stvar biti lako shvatljivom. 
Rekosmo, da bolestno lišće prije reda odpada. Koncem 
augusta ili početkom septembra već ga nema. Sto sliedi odalle, 
imenito dok uvažimo, da već davno prije pada nije bilo kadro 
obavljati fizioložkih svojih funkcija kako valja? Hranu trošio mu 
te, kako smo čuli, nametnik, a priprema nove hrane putem raz- 
jvorbe atmosferičke ugljične kiseline, t. j. asimilacijom, morala je 
već na minimum bili reducirana, čim je list obolio, čim su se na 
njemu stale pojavljivati pjege, čim se je drugim rietima organ 
asimilacije, klorofil, stao razoravati, a to se dogadja već za rana. 
Prillieux je god. 1881. u Franceskoj zamjetio bolest već za 
vrieme lozine cvatnje, u Algiru pače već polovicom maja. U našim 
