154 
i 
Prof. Dr. Josif Pančić, 
predsjednik kralj. srp. akademije, drž. savjetnik, 
vel. krsnik sv. Save, komander Takovskog ordena 
bardi. 
preminuo je 24-oga veljače 1888 u Biogradu. 
Ponos i dika cijeloga slovenskoga juga, Nestor srpske i 
hrvatske jestastvenice Dr. Josif Pančić, skrstio je svoje 
vrijedne ruke i odmara se u vječnoj kući. Jeste istina gorka, da 
su zanijemila ona usta, koja su upućivala, učila i uvodila u ve- 
ličanstvene hramove prirodnih nauka našu prekosavsku braću, 
ali su ostala djela njegova neumornoga pera, koja su objeručke 
dočekivana ne samo u Srbiji, nego i u kolijevci njegovoj, u 
Hrvatskoj. 
U Ugrin-selu, kod Bribira, u hrvatskom Primorju, granulo 
je sunce našemu Josifu 1814. godine. Roditelji njegovi bjehu 
siromašni, ali je dobra sreća naskočila mu, što ga je u ono doba 
Primorac bio najsrećniji, kad vidi sina u svećeničkim haljinama. 
Njegov stric bijaše tada u Gospiću arcidjakon, pa je svoga sinovca 
uzeo k sebi, i kod njega je izučio pučku školu. Poslije je stupio 
u gimnaziju na Rijeci; i kad sam njekoliko mjeseci prije smrti 
mu sa poštovanim urednikom ovoga časopisa pohodio ovoga besa- 
mrtnika, pripovijedaše nam. kako su onda imali djaci kada i da 
uče i da se sigraju i kupaju, žalio je, što su danas preopterećeni, 
Za tim je učio filozofiju u Zagrebu, a medicinu u Budimpešti, 
gdje je promoviran i za doktora medicine 1842. god. na osnovu 
svoje rasprave , Tazilogia botanica“. 
sKad je svršio nauke, vratio se natrag u svoju domovinu, 
ali nezadovoljan sa okolnostima, koje je tu zatekao, otišao je na 
skoro u Srbiju i ostao je tamo stalno na veliku korist srpskoga 
naroda.“ 
»Nikad nije Pančić posle toga dolazio u Bribir. Ali volja za 
izučavanje prirode, kojoj je još u svojoj dubokoj starosti ostao 
veran, potekla je bez sumnje iz toga divnoga kraja, u kom je 
” 17 
