157 
dobro uredjenom ljudskom društvu. Ove su klice 
tim zdravije, što ne dolaze od same navike ili pravila koja 
se na pamet uče, već su ponikle iz sudjenja, promi- 
šljanja, razumevanja prirode i njenih zakona, ove 
klice vremenom ne slabe, već se baš godinama sve 
bolje razvijaju.“ Pančić kao pedagog želio je, da se sve 
osnovne škole izjednače, pa kad to bude, onda je vrijeme došlo 
da se promišlja, kako da se i ostale naše srednje i više škole 
urede, te da svima potrebama društvenim odgovaraju.“ 
O Pančiću kao profesoru u liceju i u velikoj školi usta 
njegovih učenika puna su hvale; ta kako da ne bi štovali djaci 
učitelja svoga, koji ih je vodio po ,lepoj zemlji srpskoj, da 
im pokaže svaki grad i svako selo, svaku reku i svaku 
planinu, da im pokaže sve bogastvo srpske florei 
faune,isve rudno blago Srbije“. 
Književni rad Pančićev rasut je po različitim časopisima i 
novinama, a rasprave svoje pisao je njemačkim, srpskim i latinskim 
jezikom. Samo onaj stručnjak, kome dopadne šaka književna 
ostavina njegova, i koji bude imao pri ruci izdanja sviju knji- 
ževnih i jestastveničkih društava, u kojima su pokojnikovi radovi 
objavljeni, a uza to ako se domča njegove prepiske. koju je imao 
sa mnogim evropskim zoolozima a čuva se u „akademijskom 
kabinetu“, — samo taj moći će da pribere, poreda i dostojno 
da ocijeni mnogogodišnji rad njegov, kojim je proslavio sebe i 
zemlju, koja ga je posinila. 
I za to će i ovaj moj popis biti nepotpun, kao što su i svi 
dosadašnji po raznim listovima. Za učenike svoje u velikoj školi 
napisao je ,JecracrBenunuy“ utridijela: ,30ozornja“ (1872), 
»boranuka“ (1873), ,Munepazoruja u Feozoruja“ (1867); 
prva dva dijela jesu druga izdanja, ali su sva tri još i dan da- 
našnji ponajbolje knjige te vrste. Pančić je bio ,svakad lasan da 
putuje osobito u nepoznate mu krajeve“, i za to ga vidimo ne- 
brojeno puta gdje krstari po Srbiji, po Banatu i Fruskoj: gori, 
želja ga je vukla i u Crnu goru, a pod stare dane svoje prešao 
je dva puta ,preko granice svoje zemlje“ u Bugarsku, i to oko 
polovine lipnja 1880 god. sa čuvenim znaocem ortoptera g. Dr. 
Brunnerom iz Beča, a ljeti 1883. god. u društvu sa nekadašnjim 
učenicima a onda kolegama Dr. L. Dokićem i J. Žujovićem. 
Ishod _ ovih putovanja jesu: ,Propa knexesune Cp6nje“ (1874); 
