159 
njima, i poimence 30 komada meteorskoga kamenja i 24 
kom. meteorskoga gvoždja, sto se nalaze u tamošnjem 
muzeju. Pančić je na prvi glas o tom meteoritu pohitao tamo s 
profesorima Lozanićem i Klerićem, ali je na povratku s ovoga 
puta obolio, i kao što ćemo poslije čuti, od te boljetice i umro 
je. Nijesam mogao da za ovaj par dobijem njegovu raspravu 
„O noausasy 6orannuke 6amre“, a žao mi je, što nemam 
njegov govor prilikom tridesetgodišnjice mu, kada je postao 
državni savjetnik. 
Pančić je svojim radovima postao član mnogih književnih 
i stručnih društava, bio je rektor velike škole njekoliko puta, 
član i potpredsjednik narodne skupštine, predsjednik bivšeg „Cpu- 
GKOT yueHor ipyurBa“; a kad je ne davno osnovana kr. srpska 
akademija, imenovan je prvim njenim predsjednikom. A inače, 
kakav je bio Pančić ne samo za života, nego i na samrtnome 
času, evo nam kazuje ovaj odlomak iz nadgrobne riječi 
nekadanjeg mu učenika, a sadašnjega mu ministra prosvjete g. 
Dra. V. Gjorgjevića: 
sAli ti se nisi zadovoljio time, što si nas učio, vodio i upu- 
ćivao od rane mladosti do pune muške snage, tebi nije bilo dosta, 
što si nam i posle punih 20 godina bio uzor patriotizma, 
vrednoće, savesnosti i gradjanskih vrlina, ti sì i na 
samome času umiranja setio nas, prikupio si nas oko tvoje 
samrtničke postelje, da nam pokažeš, kako je uzvišena i lepa 
smrt na kraju tako primernoga života, kao što je bio tvoj.“ 
»U našim dušama još je treptala harmonija tvoje tronute 
poslanice, koju si ti, suvereni Gospodar srpske nauke, uputio 
Kraljevskoj Akademiji nauka, na dan njenog prvog godišnjeg 
skupa, još je ječala ta simfonija sa samrtničke postelje, — a tebi 
dodje poslednji čas.“ 
sTvoje srce već je tako tiho i nepravilno kucalo, da mu 
kuenje nismo mogli osetiti; tvoje ruke behu već hladne, mrtve... 
Tvoje usne behu već mrtvački blede, jedva se micahu. Ali tvoj 
moćni duh beše još vedar i čio, kao i u vreme tvoje pune snage. 
Oni, koji su klečali pored tvoje postelje, samo da čuju svaku 
tvoju reč, i koji su glasno ponavljali šta si govorio u poslednjem 
času života, da svi čuju, imali su sreću da budu tumači tvoje 
poslednje lekarske anamneze, koja je obuhvatila ceo tvoj život, 
od one bolesti u 8-oj godini tvojega života, radi koje je tvoj 
