+160 
stric tri dana nad tobom plakao, onaj strie, koga si celoga 
života kao sveca poštovao, pa do one boljetice,koju si dobio 
vraćajući se sa meteoritima banjskim, jer si putovao 
noću i po ružnom vremenu, samo da se ne zadocniš sa tvojim 
predavanjima u velikoj školi. Kada mi, pristajući na oblik kon- 
zilijuma, koji si ti izabrao za večni rastanak sa tvojim djacima, 
pristupismo da uzmemo Status praesens, tf si se samo 
osmehnuo i rekao: „Telo je već mrtvo“, pa si nam onda 
govorio tvoju poslednju medicinsku raspravu, citirao“ Hufenlanda 
i Šenlajna, tvoje učitelje, šaputao si, ali si govorio kao sa katedre, 
tvoj govor bio je okićen klasičkim latinskim citatima, šalio si se, 
sećajući se jedne klasičke dijagnoze tvojega kolege i prijatelja Dr. 
Majnerta o „Febris nevrosa versatilis“, pričao si kako je umro Balzak, 
i upitao si po njegovom primeru: da li ti možemo garantovati bar 
još tri dana života? Pogled ti se ote na jedan započeti rukopis 
na latinskom jeziku, poslednji što si diktirao, koji ležaše na tvome 
stolu, i koji počinje ovim rečima: ,Regius hortus bota- 
nicus Belgradensis....“ Tvoje mezimče.... botanicka 
bašta Srbije... Za tim si govorio o Akademiji nauka... i to 
behu poslednje reči tvoje, koje smo čuli.“ 
Srpska vlada, pod predsjedničtvom Njegova Veličanstva Kralja, 
čim je čula, da je izdahnuo ovaj veliki prirodnjak, jednoglasno 
je zaključila, da se pokojni Pančić sahrani o državnom 
trošku. To je bilo malo, ali iskreno i svečano priznanje Srbije 
i njenoga Vladaoca onih velikih zasluga vrijednoga i duhovitoga 
trudbenika na književnom polju srpskom i svjetskom. 
Neka je ovom posinku Srbije vječna hvala iuspomena, 
i dao Bog, da bude još više Preradovića i Pančića. 
M. M—ć. 
We 
è + l'as) 
i 
