183 
Carcharias albomarginatus 
ä Ehrenbergi 
Galeocerdo obtusus 
Dirrhizodon elongatus 
Zygaena mokarran 
nijesu ga nikada ostavile i presle tjesnac — sudeci barem po 
tome, što su spomenute vrsti ulovljene u Crljenom moru, a nijesu 
dosele inače nigdje nadjene. 
Evo dakle zašto je težko, da će ikada psina ili kučak pro- 
valiti iz Grljenoga mora u Sredozemno ili obratno, ma da one 
rado znadu sliediti brodove. Kad bi se to pak dogodilo, kako 
već rekoh odmah s početka, ostala bi to iznimka bez posljedica. 
Mi možemo dakle zaključiti za stalno, da psine i kučci Ja- 
dranskoga mora ne dolaze nipošto iz Crljenoga. Pa 
ipak ne prodje godina, da se jedan ili drugi ,stručnjak“ — sva- 
kako novinarski stručnjak — ne dosjeti javiti urbi et orbi, da se 
pomnožavanje psina i kučaka u Jadranskom moru ima pripisati 
otvorenju sueckoga kanala. Takove viesti preštampavaju novine 
u nebrojenih hiljadah primjeraka sad jednoga sad drugoga naroda, 
te se kao ne oboriva hidra pojavljuju svaki čas. 
Ovo je pitanje dakle za nas konačno riešeno. No znalični će 
ljudi pitati, kako to, da su se od nazad dvadesetak godina umno- 
žale psine u Jadranskom moru i to baš dvie najopasnije vrsti i 
za samoga čovjeka, naime psina ljudožder i psina dugonosica ? 
Lako je dabome ovako pitati, al je težko odgovarati. 
Radoznali čovjek rado prigrli i najslabiju hipotezu, nego da 
se pokori neznanstvu. Nije baš ne razumno mnienje naših Pri- 
moraca, koji hoće, da su se psine razkotile god. 1866 uslied 
bitke kod Visa. Sigurno je, da su nakon spomenute bitke dobile 
ne obično mnogo hrane; za to nije baš bez razloga vjerovati, 
da su onda pošle u svatove. — No može se i tomu prigovoriti 
opazkom, da psinam nije baš bila potrebita ta gostba, jer kako 
su proždrljive i smione nemani, nijesu jamačno gladovale niti 
prije god. 1866, budući da im more pruža uviek dovoljno riblje 
brane, a osobito slastne tunine. Da, da, primetnut će Primorac, 
