185 
una favola, per la quale dovettero divorarsi fra essi loro in una 
sola notte colla maggior ferocia, e crudeltà, che immaginare si 
Mesa IR 
Nije dakle nimalo temeljito tumačenje postanka imena Kvarnera 
od ,carne“, nu za nas je to bitno, što Chiereghini jamči, da su psine 
u prijašnje vrieme bile takodjer obične u Jadranskom moru. Iz 
svega toga. što smo rekli, sliedi : 
1. da su kučci i psine već jednom bile mah uzele u Jadran- 
skom moru; je li to bilo početkom XVII vieka, ili još prije, to 
je za nas sve jedno; 
2. da su kučci i psine početkom i sredinom našega vieka 
bile prilično riedke ; 
3. da su se poslije sredine našega vieka opet umnožile baš 
najopasnije vrsti Carcharias verus i Oryrhina Spallanzanii. — 
Što ćemo na to reći? — Da je sve to naravno. U svih naime 
pojavih prirode opaža se njeka vrst ,periodiciteta“, uslied kojega 
su stanovite životinje u njeko razdoblje obilne, u drugih riedke. 
U povoljnih obstojnosti će se i te morske nemani neobično raz- 
kotiti, u nepovoljnih će propadati. Sad je njihova hora, doći će 
opet kakova vrst kuge, ili drugi neprijatelj; koji će stegnuti nji- 
hove redove. To ne valja samo za morske nemani, nego za sve 
organizme. Time nijesmo dakako u bitnosti riešili ovo pitanje, 
jer bi prije svega trebalo zaviriti u tamne dubljine mora, u koje 
žalibog ne možemo okom prodrieti kao što u neizmjerne nebeske 
ı Ovu sam stavku uzeo iz odlomka djela vrloga prijatelja Dr. A. Ninni 
u Mletcih, koji, mogu reći, pošav mojom stopom, što sam god. 1869 objavio 
kritički priegled sa izvadci iz malakoložkoga diela rukopisa Chiereghini-a, htio 
je isto učiniti za ihtioložki diel, te je zaista god. 1872 počeo štampanjem knjige : 
„Rivista critica delle specie di pesci adriatici descritte nell’ opera manoscritta 
dell’ Ab. Stefano Chiereghini di Chioggia“. Takav kritički priegled od tako iz- 
vrstnoga zoologa, kao sto je Ninni, bio bi od velike vriednosti i znamenit 
prilog za ihtiologiju Jadranskoga mora; ali su štampana žalibog samo 4 tabaka 
od str. 1 do 64, pa knjižica ostade krnjava. Bodrio sam prijatelja neprestance, 
neka dovrši započetu radnju, jamčio mu, da će se odličnomu piscu već i u 
Zagrebu naći mjesta, bilo u „Radu“ akademije, bilo u ',Glasniku“ našega 
družtva; al sve za badava. — Čini se, da mu zavod sv. Katarine, gdje se 
čuva rukopis, što smo ga u svoje vriemo slobodno pročitali i mjestimice pre- 
pisivali, sada na veliku štetu nauke neda više nikomu u nj zaviriti ...... 
To su zaista čudni odnošaji; čovjek može jedva vjerovati, da je što takova 
danas moguće u Italiji. 
DEI "E 
e 
RE a are 
