246 
milujemo, pun i prepun sreće; mačka nas grebe i onda, kad 
nam se mazi. Karakter psa odbija mačku od sebe. Sbog toga on 
reži na nju, a ona puna srdžbe piri na njega, pa se sva nako- 
strieši od jeda, pri čem joj rep biva čisto kitnjastim. Pred psom 
bježi ona uviek u vis, najradje na drvo ili na plot, kamo on ne 
može. Ona lukavo uzmiče, dočim on otvoreno napada, premda 
pri tom kadšto rdjavo prodje, jerbo ga ona ljuto izgrebe, ako je 
sgode i prilike. 
Baš mi se jednom smililo neko golišavo psetance, kojemu 
je krv pištila iz dubokih grebotina izpod oštr.h pandža moje raz- 
jarene mačke. A i bijaše to vragometna modrosiva mačka (Felis 
maniculata var. domestica coerulea), koju sam kao maljušno mače 
god. 1884. iz Biograda donio bio i odhranio. Kad je ona u mene 
ponarastla, pokazala se već zarana revnom lovicom miševa, a ni 
ptičice ne bijahu sigurne od nje. Mnoga tužna pogrmuša (Sylvia 
hortensis i Sylvia cinerea) postade na bazgi u dvorištu njenim 
plienom. Nespretne ptičice zabavljahu se naime zobanjem crnih 
bazginih boba baš onda neoprezno, kad je prevejana mačka u 
zao čas najvećom tišinom priliegala grani na drvetu, da prelukavi 
pero ptičije. I mnoga kućna crvenrepka ( Ruticilla tithys) pogibe 
od nesmiljenih pandža krvi žedne mačke. Muke me je stajalo, 
dok sam ju samo nekako odvadio od progona nevinih stvorova! 
Varalicu vrabca nije ipak mogla uloviti danju i na otvorenom 
polju, premda sam — priznajem —, često bio radoznao, hoće li 
ga, ne će li ga ukebati. S gušterima i zmijama bijaše joj lak 
posao! Na udivljenje svih prisutnih znala je velike zmije ( Zropido- 
notus natrix a osobito T. steselatus, koja je potonja u zemunskoj 
močvarnoj okolici dosta česta) vješto daviti. 
Pa što starija to je bivala sve većom majstoricom u svom 
zanatu. God. 1885. omaci rano u proljeće prvi put samo dvoje, 
i to mrtvih mačića. Početkom junija istog ljeta omaci pak è e- 
tvero živih mačića, od kojih sam jednoga crnoga macana pri- 
držao kao podmladak za kuću. Već s prvine bijaše vanredno 
liepi baršunasti macan jako zabavan hvatanjem bubica i guštera 
po vrtu i dvorištu. Gušter bi gdjekoji put znao toga odvažnog, 
ali neizkusnog deliju dobrano ujesti za nos, tako da mu je odtud 
na njem i ostao trajan biljeg. No čini se, da je garavoga macana 
to malo smetalo, jer bi on i nadalje guštere lovio pu im repove 
odgrizao i odkidao, te ih prividno sladko jeo, premda je gdjekad 
