predjelih.* Jer čim idemo dalje od polova naše zemlje, tim nam 
se ono i javlja rjedje i u daleko manje krasnom obliku. 
Prije nego se pojavi polarno svietlo, razsvietli se nebo na 
sjevernoj strani nekim osobitim načinom. Zatim se pokaže ondje 
biel lik, na kojem se poslije nekoga vremena pojavi množina 
svietlih zraka prerazličite boje, koja upravo podaje onu ljepotu 
polarnomu svietlu. Krasne te zrake obično su crvenkaste boje, 
premda se kadkada dogodi, da i zelenkasto-Zutim svietlom svietle. 
Nu vrlo je zanimivo sada, da i te zrake ne miruju, nego se na- 
proti odlikuju nekom osebujnom Zivahnoscu. Sad se te zrake 
produljuju, sad prikraćuju sve više i više, dok ih nestane; a jedva 
si okom svrnuo na drugu susjednu zraku, već ti se ona prva i 
opet ukaže. Ali ne djeluje samo gibanje tih rumenih zraka ugodno 
na oko, nego gledajući to igranje zraka, pričinit će ti se, kao da 
se cieli svietli luk pomiče i to obično od zapada prema iztoku. 
Ovo promicanje toga luka uzporedjuju očevidci divnoga ovoga 
pojava s gibanjem zastave, kad na nju vjetar puše. A kako je 
divan i krasan taj pojav sam sobom, to ga ovo gibanje čini još 
mnogo ljepšim. Pa i ostali dio neba ima kadkada za trajanja 
polarnoga svietla crvenkastu ili zelenkastu boju. Pomisliš li si još 
uz to, da se te svjetle zrake podignu kadkada do zenita i u jednoj 
točki sastanu te razapevši tako cielim nebom niz trakova t. z 
krunu stvaraju; tad ti eto pred očima duše tvoje u krupnih crtah 
veličanstveni taj prirodni pojav. 
Polarno svietlo dolazi u prerazliäitih modifikacijah onoga, 
što smo sada naveli. Weyprecht, član austro-ugarske sjeverne 
ekspedicije, dieli polarno svietlo na osam glavnih vrsti. Ali je ta 
razdioba takove naravi, da podaje slabe granice izmedju jedne i 
druge vrsti; s toga je ne ćemo niti navesti. Sjaj polarnomu svietlu 
je sad manji sad veći; živahnost zraka nije uviek jednaka, a i 
prostor, koji polarno svietlo na nebu zauzimlje, nije nikada jednak. 
Jedanput se naime polarno svietlo pojavi u tolikoj veličini, da nam 
malo ne pokrije cielo nebo, a drugi put jedva da se digne nad 
horizont. Polarno svietlo pokazuje nam se redovito noću, trajući 
počevši od sumraka cielu večer, dok o polnoći pomalo ne utrne. 
* Jedno ovakovo krasno polarno svietlo opisao je veleuč. naš akademik 
g. Torbar u ,Radu jugoslavenske akademije“ Kn. XVI. str. 90. Ovo polarno 
svietlo vidjelo se u Zagrebu dne 24. i 25. listopada god. 1870. 
