252 
Svatko od nas vidio je već horizontalno ležeću magnetsku 
iglu, koja ima tu preznamenitu osebinu, da jednim krajem po- 
kazuje od prilike na sjever, a drugim na jug. Rekoh, da igla na 
sjever i jug pokazuje od prilike, a tako i jest. Jer da dobijemo 
pravi sjever, ne treba ništa drugo, nego o podne jedan štap po- 
staviti okomito na zemlju i gledati, kamo pada sjena toga štapa; 
ta sjena pokazuje nam točno na sjever. Uzmemo li sad magnetsku 
iglu, pak pogledamo li, kamo ona kaže, to ćemo vidjeti, da smjer 
sjene sa smjerom igle čini neki kut, koji nazivljemo odklon ili 
deklinacija, a samu iglu nazivljemo iglom deklinatornom. Taj je 
odklon na svakom mjestu naše zemlje različit, ali što je vrlo važno, 
on je za svako mjesto napose gotovo nepromjenljiv, jer promjene 
njegove barem u kratko vrieme mnogo ne utječu u njegovu stalnost. 
Ali posve drugačije je to za trajanja polarnoga svietla. Tada 
se deklinatorna igla stane obično gibati izvanredno, radi čega je 
Humboldt polarno svietlo veoma sgodno nazvao magnetskom 
olujom. Kod ovoga gibanja magnetske igle značajno je to, da se 
sjeverni kraj njezin gotovo uviek odklanja na zapad; dočim se 
riedko kad odkloni na iztok, a odklon je u tom slučaju takodjer 
daleko neznatniji od onoga na zapad. Polarno svietlo djeluje na. 
magnetsku iglu ne samo u najbližoj blizini, nego djeluje i na 
mjesta, koja su odaljena od njega. Tako da često po neobičnom 
nemiru magnetske igle možemo zaključiti, da se u nekoj stano- 
vitoj daljini pojavilo polarno svietlo. Osim toga valja spomenuti, 
da sjeverni kraj igle deklinatorne pokazuje upravo na ono mjesto, 
kamo zrake polarnoga svietla na nebeskom onom luku konvergiraju. 
Osim ovoga djelovanja polarnoga svietla na magnetsku iglu. 
imamo još jedno. Nu da to uzmognemo razumjeti, spomenut 
ćemo još nešto o magnetskoj igli. Vidjeli smo malo prije jedno 
znamenito svojstvo magnetske igle, na ime, da jednim krajem 
pokazuje od prilike na sjever, a drugim od prilike na jug; nu 
sad ćemo spomenuti još jedno. Pomislimo si, da običnim ma- 
gnetom uzmagnetujemo ocjelnu šibku, kojoj smo prije toga odredili 
težište. Objesimo li tu šibku na fin konac tako, da se može na 
sve strane slobodno kretati, to ćemo vidjeti, da će se ona svojim 
sjevernim krajem prema zemlji nagnuti. Ona se naime ne će ho- 
rizontalno postaviti, kako bi se prije bila postavila, nego li smo 
ju uzmagnetovali; nego će sa horizontalnom ravninom stvarati 
neki kut, koji obično nazivljemo naklonom ili inklinacijom, a 
samu iglu zovemo inklinatornom iglom, 
