254 
visini od 120 geografskih milja. Po Gavendish-u bi se polarno 
svietlo svaralo u visini od 60 geografskih milja; Dalton pak 
drži, da polarno svietlo nastaje u visini samo od 15 geografskih 
milja. Franklin pače pripovieda, da je jednom vidio polarno 
svietlo, koje je razsvietljivalo dolnju plohu gustoga oblaka pa je 
očevidno bilo veoma nizko. Nu moramo ovdje i to primjetiti, da 
se polarno svietlo po svoj prilici pojavljuje u tim većoj visini, čim 
je manja geografska širina kojega mjesta. Ova okolnost očevidno 
polazi od manje visine atmosfere na polovih nego za ekvatoru. 
Toliko dakle u pogledu visine polarnoga svietla, o kojoj za sada 
ništa sigurno ne znamo, dok nas novija iztraživanja o tom ne pouče. 
Evo sad znademo o svih okolnostih, pod kojimi se polarno 
svietlo javlja. Sad bi samo željeli, da čujemo još nešto o postanku 
toga divnoga pojava. 
Samo se sobom razumije, da je fizika uzevši si zadaću, da 
iztražuje uzroke prirodnih pojava, nastojala raztumačiti postanak 
polarnoga svietla. Uzimali su se tu različiti uzroci, koji su više ili 
manje odgovarali faktičnoj istini, koja ni danas nije sasvim poznata. 
Od ovih ćemo nazora navesti neke, da vidimo, koliko se razlikuju 
od onoga nazora, koji je danas u znanosti obćenito prihvaćen. 
Bilo je to godine 1716. kad se polarno svietlo pojavilo u srednoj 
Europi neobičnom ljepotom, tako, da je tim ne samo svratila na 
se pozornost svjetine, nego i učenjaka. Veći dio fizičara mislio je 
tada, da ovaj pojav svietla polazi od izticanja sumpornih para 
iz zemlje. Ali znameniti englezki fizičar Halley (živio od g. 1656. 
do g. 1742.) izjavio je prvi, da kod ovoga pojava djeluju ma- 
gnetske sile. On je na ime pokazao savez izmedju igle deklinatorne 
i polarnoga svietla. Oko sredine pak prošloga vieka počelo se je 
ozbiljno misliti o tom, da se protumači postanak samoga pojava ; 
a da je to tekar onda počelo, tumači se samom stvarju. Jer tek 
od novijega doba počeli su se proučavati polarni predjeli, u kojih 
se ovo svietlo gotovo dnevice pojavljuje; u ostalih je predjelih 
polarno svietlo samo riedkim gostom. 
Ponajprije ćemo navesti mnienje M airan-a, koje potječe iz 
prve polovine prošloga vieka. Mairan, koji je nadopunio 
odkriće Halley-evo time, da je pronašao savez izmedju igle 
inklinatorne i polarnoga svietla veli, da je materija polarnoga 
svietla ona ista, sto i kod zodijakalnoga svietla. On je dakle 
kod polarnoga svietla sasvim uvjeren o nekoj materiji, premda 
