255 
zato nikakovih positivnih dokaza nema. Poslije Mairan-a objelo- 
danio je godine 1777. poznati astronom Hell u dodatku k 
efemeridam iste godine teoriju o postanku polarnoga svietla. On 
je na ime g. 1768. bio poslan od danskoga kralja u Wardoechus 
(u Laplandiji), da motri prolaz Venerin. Tu je imao dovoljno 
prilike motriti i proučavati polarno svietlo. On si ga tumači tim, 
da zrake sunca, kad je ovo pod horizontvm, padaju na oblake, 
koji su sastavljeni od samih ledenih iglica; od ovih se pak oblaka 
odrazuju na druge oblake i tako dalje, dok napokon ne dodju k 
nama. Da pak protumači boje polarnoga svietla, imao je Hell 
jamačno na umu dispersiju tih sunčanih trakova na oblacih. Osim 
važne okolnosti, da ovaj nazor ne može ni iz daleka tumačiti 
upliv polarnoga svietla na magnetičku iglu, govori protiv njega i 
to, što kroz polarno svietlo možemo posve jasno vidjeti zviezde, 
čega ne bi nikako mogli kroz one sniežne oblake. Uza to bi po 
ovom nazoru bilo težko tumačiti poznatu nam već krunu polar- 
noga svietla t. j. da bi tako daleko nad horizont, dakle i preko 
zenita, došla refleksija sunčanih zraka. Ovoj teoriji, koja je mogla 
zadovoljiti samo Hell-ovo doba, ima dakle toliko prigovora, da 
nam ju je na prvi mah odbiti. 
Kad se pobliže počeo motriti učinak polarnoga svietla na 
magnetsku iglu, dakako da se je onda počelo misliti o tom, kako 
da teorije o postanku polarnoga svietla protumače djelovanje 
njegovo na magnetsku iglu. Tako sada dolazimo do jedne takove 
teorije, koju je postavio Zehfuss. Po njem bi se polarno svietlo 
imalo smatrati kao neki meteorni oblak, razsvietlivan od sunca. 
Ovo mnienje tumači barem djelovanje polarnoga svietla na mag- 
netičku iglu; jer po njem bi svojstva magnetska imao prašak toga 
meteornoga oblaka, što baš nije nevjerojatno. A osim toga ova 
teorija tumači ono već spomenuto zviezdasto poredanje zraka u 
polarnom svietlu, koje ima takodjer svoj uzrok u magnetskom 
svojstvu ovoga meteornoga praška. 
Tko malo dublje uroni u jezgru ove teorije, uvidjet će, da 
je malo vjerojatna, te da bi joj se moglo mnogo prigovoriti. 
Toga radi ne bismo je ni mi mogli primiti. 
Prelazeći dalje u nazorima o postanku polarnoga svietla 
spomenut ćemo sada nazor Franklin-ov. On se najviše približio 
modernoj teoriji od svih, koji su u tom pogledu nazore izricali. 
Franklin naime veli, da se oko polova naše zemlje nagomilava 
tenti 
