Koliko se tiče prigovora te teorije proti onoj, koju ću sada 
razviti, obazriet ćemo se malo kasnije na to. A sad pustimo sve 
ove teorije, pak predjimo na teoriju polarnoga svietla od De la 
Ri v e-a. 
Daleko preciznije i razumljivije od svih dosadašnjih razvio 
je teoriju polarnoga svietla De la Rive g. 1862. Kad se je na 
ime znanost o munjini razvila, došlo se je do nekih pojava, koji 
donekle naliče polarnomu svietlu. Tko je kada imao priliku vidjeti 
električnu iskru, gdje preskakuje kroz razriedjen uzduh u recipientu 
zračne sisaljke, taj će bit opazio koliko se ta iskra bitno razlikuje 
od one, koju na primjer dobijemo, primaknemo li prst napunje- 
nomu konduktoru Winterova munjila Iskra u Winterova munjila 
pričinja nam se kao prelomljen pravac, dočim se je iskra u raz- 
riedjenom uzduhu kod zračne sisaljke razgranila u prekrasnu 
crvenkastu čupu trakova. Ili tko je motrio električnu iskru, koja 
prolazi kroz t. z. Geislerove cievi (to su na ime cievi, napunjene 
razriedjenimi plinovi n. pr. vodikom, kisikom i t. d.), taj se je 
sigurno začudio onim liepim bojama, koje podaje električna iskra 
različitim tiem plinovima. Pa kao što je posve naravno, kad je 
mogao slavni Franklin promatrajući iskrice, koje je vadio iz 
svoje ploče, doći na misao, da munjevnu strielu uzporedi s 
tim iskricama i da izrekne, da ta smrtonosna striela ništa 
drugo nije, nego munjevna iskra u mnogo većoj mjeri ; tako je 
posve naravno, da je i De la Rive gledajući pojave u zračnoj 
sisaljci i Geislerovim cievima, došao na ideju, da postanak po- 
larnoga svietla pripiše djelovanju munjine. Doista, možemo kazati, 
da je De la Rive bio sretan u svojoj zamisli, jer uz sadanje 
stanje znanosti držimo, da se doista ne bi mogla lakša i shvat- 
ljivija teorija postaviti, nego li je teorija De la Rive-a. 
Ali prije nego li predjemo na samu teoriju, valja nam spo- 
menuti nešto iz nauke o munjini. Poznato je jamačno svakomu, 
ako uzmemo staklen štap, pak ga natremo n. p. kožom, nama- 
zanom amalgamom od žive i kositra, onda će taj štap postati 
munjevan. Nataremo li pak komad pečatnoga voska, te će i on 
postati munjevan. Ali munjina stakla i munjina pečatnoga voska 
posve su različite, tako da se medjusobno uništuju. Toga radi 
munjinu stakla nazivljemo obično positivnom munjevinom, a 
munjevinu pečatnoga voska negativnom. Svaki put, kad se 
te dvie munjine približe jedna drugoj u nekom razmaku, ču- 
17 
de PSE es 
ra VOR 
