Nu kamo nas vodi sveti plamen za divne naše znanosti i 

 težka bol s nenadoknadivoga gubitka! Dà, ne ima više Rudolfa! 

 Njegova samo sjena lebdi nam pred očima; okamenjeni stojimo 

 pred nesmiljenim udesom , koji nam ga je 30. siecnja o. g. oteo 

 u cvietu mladosti, snage i sjaja ; koji nam ga je oteo tako nena- 

 dano, te nitko nije mogao da u prvi mah vjeruje; koji nam ga 

 je oteo tako tajanstveno, da će se njegovom kobi još dugo i dugo 

 zanimati maštanju sklone duše. 



Mi se ne usudjujemo napisati nekrolog, a kamo li biogra- 

 fiju kraljeva jedinca. Mi ne znamo ni za sve njegove zgode i ne- 

 zgode, niti možemo prosuditi njegove političke ili vojničke na- 

 mjere, a ne poznamo ni sav njegov literarni rad. Ali on je isko 

 vješto i marljivo obradjivao prirodne nauke, poglavito ornitolo- 

 giju; on je toliko pri vriedio kao iztraživalac naše faune, da ga 

 smijemo proglasiti prvim hrvatskim ornitologom. Ne 

 ćemo ocieniti svih njegovih radnja, niti ćemo ih u izvadku pri- 

 obćiti, jer bi za to trebalo više vremena; ali smatramo svojom 

 dužnošću, da prikažemo u nekićenih crticah kratku sliku obilnoga 

 ornitoložkoga rada njegova. 



Bilo je negdje 14. hstopada 1873. godine, kada sam prvi 

 put vidio kraljevića Rudolfa prigodom svjetske bečke izložbe. 

 Petnaestgodišnji liepi mladić, vitka stasa, blieda lica i za čudo 

 sitna glasa stajao je pred fosilnimi okostnicami ptica m o a ili ori- 

 jašicami (Dinornithidae) iz Nove Selandije, ptica, kako je dobro 

 poznato, mnogo većih od noja. Smio sam biti tako blizu, te sam 

 mogao slušati pitanja kraljevićeva i sve, što mu je mentor, pro- 

 fesor Hochstetter, o njima govorio. 



Kad je 14. kolovoza godine 1879. Hochstetter, tada inten- 

 dant dvorskoga prirodopisnoga muzeja, pohodio Zagreb i naš 

 narodni muzej, te sam nakon dnevnoga rada imao ča.st sprovesti 

 s njime večer kod „cara austrijanskoga", nijesam mogao propu- 

 stiti zgode, te sam medju ostalim stvarima, koje su se ticale 

 naše struke, rekao i to gospodinu intendantu: „Gospodine savjet- 

 niče, po svoj prilici da je sve vaša zasluga, što je Njegova Visost 

 kraljević Rudolf tako zavoho prirodne nauke." Na to mi odgo- 

 vori Hochstetter: „Nije tako, gospodine profesore; moram vam 



