120 



provadjatì cio tegotiii račun na novo. V^idjcvši, da krug ni naj- 

 manje ne zadovoljava, skrši tisućljetnu prcdsudu o krufjovili . i 

 pokuša sa krivuljom, koju zove „ooid ili elipsoida" — krivulja 

 ovalna, koja je simetrična po osi abscisa (dugoj), ali nesinielrična 

 po osi ordinata (|>rosji'ka jajeta po dužini). Nu pošto mu se je 

 tu pokazalo, da uz ovu liipote/u bivaju premalene njekoje da- 

 ljine Marta od sunca, koje su ipak kod ckscentričkoga kruga bile 

 prevelike, dodje na misao, da će istinu naći u sredini loga, t. j. 

 da će najbolja biti ovalna krivulja, koja je i po osi ordinata si- 

 stematična, a to je baš elipsa, kojoj je u jednom gorištu sunce. 

 I u istinu se za Mart najprije pokazalo, da ova krivulja podpuno 

 zadovoljava opažanjem. Nu Kepler je odmah i za druge planete 

 ovu krivulju upotrebio — i gle čuda! kod svih su slične elipse 

 za opažena mjesta planeta pristajale kud i kamo bolje od umi- 

 šljenih, makar i ekscentričnih, krugova. 



Razmjerno je lakim načinom izlazio iz ovoga prvoga zakona 

 već kazani drugi. 



Iz ove kratke crtice o načinu, kojim je Kepler došao do 

 svojih zakona, smijemo tvrditi, da ovaj veliki obret i zbilja ima- 

 demo zahvaliti planetu Martu i njegovoj ekscentričnoj stazi, 

 koja se nije nikako htjela da prilagodi krugu. Ona je bila 

 prvi uzrok, da se je Tycho toliko bavio motrenjem toga planeta 

 i tim dao Kepleru dragocjenu podlogu. A u drugu je ruku ta 

 ekscentričnost Kepleru dala prvi povod, da se razkrsti sa kru- 

 govi i da priedje na oval. Pravo s toga kaže Weiss, da bi astro- 

 nomija možda još dugo čekala na ove svoje fundamentalne za- 

 kone, da ne bude „ekscentričnoga" Marta! 



Zašlo se pak planeti gibaju po njegovih zakonih, na to pi- 

 tanje Kepler nije smio odgovorili, premda ga je to vrlo mučilo. 

 Obret, da su ovi zakoni nuždna posljedica jednoga zakona — 

 zakona gravitacije — bio je pridržan njegovu u astronomiji naj- 

 većemu nasljedniku Newtonu, koji je to našao 5U godina kasnije. 



