125 



po 3. Kepplerovu zakonu izmjeriti cieli sunčani sustav. Pitanje o 

 daljini zemljo od sunca postalo je dakle obretom Keplerovih za- 

 kona upravo akutnim za astronomiju, i ako su se već u starom 

 vieku filozofi njime u velike bavili. Pa opet je Mart bio ono tielo 

 na nebu, koje je i ovo pitanje bar približno riešilo od priliko 50 

 godina poslije obreta Keplerovih zakona! 



Kako je to bilo , neka razjasne ovi redci. Ako se ne osvr- 

 ćemo na spekulacije najstarijih filozofa o daljini sunca i zemlje, 

 ustaviti nam se je najprije kod Aristarcha, koji je u svom spisu 

 „De magnitudinibus ct distantiis Soliš et Lunae" pokazao prvi 

 geometrijsku uictodu , po kojoj se može naći daljina zemlje od 

 sunca. Kad je mjesec M upravo u četvrti t. j. kad je polovica 

 njegove površine za nas razsvietljena, čine mjesec M, zemlja Z i 

 sunce S trokut, koji je kod M pravokutan, Aristarch je sada 

 sasma pravo sudio, da se iz poznate daljine mjeseca od zemlje i 

 kuta MZS, što ga doglednice prama suncu i mjesecu u iztak- 

 nutom času čine, dade izračunati daljina sunca od zemlje, i, 

 čim je manji kut MZS, tim je manja daljina sunca od zemlje. 

 On je za taj kut uzeo vriednost 87*^ (on veh: „u to vrieme [t. j. 

 četvrti] udaljen je mjesec od sunca za i^V) kvadranta manje od kva- 

 dranta"), pak potom dobiva, da je sunce od prilike 19 puta dalje 

 nego li mjesec.^ U isthm je ovaj resultat veoma kriv, jer je kut 

 MZS mnogo veći. On se od pravoga kuta tako malo razlikuje, 

 da toga Aristarch nije mogao ni opaziti, a i danas obični instru- 

 menti te razlike ne mogu pokazivati. Kut je naime = 89" 51', pa 

 odtuda izvire, da je sunce u istinu ne 19, nego 344 puta dalje 

 od zemlje, nego li mjesec! 



Hipparch je izumio drugu metodu za riošenje ovoga pro- 

 blema, koju je i Ptolornoj primio u svoj abnagest, te je tako 

 Hipparchov broj ostao 14 stoljeća odlučnim. 



Obični način , oprodieliti daljinu nepristupnoga punkta C, 

 jest u tom, da se izmjeri kut, što ga doglednice sa krajeva A i 

 B izmjerenoga pravca čine u tom punktu C Taj se kut u astro- 

 nomiji obično nazivlje paralaksom, a izmjerenim se pravcem 

 obično uzimlje polumjer zemlje. Zato je takodjer običajna defini- 

 cija, da je paralaksa kut, kojim se od punkta G vidi polu- 



* Zanimivo i oštroumno proriudjivanje Aristarcha, koji je bez trigonome- 

 trije i logaritama morao raditi, vidi u : Wolf: Gesch. der Astronomie pag. 172. 

 Vidi i Newcomb: Pop. Astronomie pag. 20. 



