12G 



iiijer zemlje. Uipparcli je sada našao na temelju geometrijske 

 konstrukcije, da zbroj paralakse sunca i mjeseca mora jednak 

 biti zl)roju prividnih polninjora sunca i zemaljske sjene u daljini 

 mj(\seca. ' A pošto je Ilipparli već od Aristarcba znao, da je pri- 

 vidni polumjer sunca =15', da je sunce 19 puta dalje od nas 

 nego li mjesec, da je dakle i paralaksa mjeseca 19 puta veća od 

 sunčane; pošto je nadalje iz pomrčina mjeseca našao, da pri- 

 vidni polumjer zemaljske sjene u daljini mjeseca čini 40', dobio 

 je po gornjem poučku resultai, da je dvadeseterostruka paralaksa 

 sunca ^=55' ili: kut, kojim bi se polumjer zemlje sa sunca vidio, 

 da je ca. 3', a to daje 1200 zemaljskih polumjera za "daljinu 

 sunca, a 59 takovih polumjera za daljinu mjeseca Nu kako je i 

 ovaj resultat Hipparchov daleko zaostao za istinom , pokazuje 

 nojbolje činjenica, da je sunce u istinu od zemlje daleko 23.000 

 zemaljskih polumjera! Ah ako i jesu ovi resultati starih veoma 

 slabi, valja o njih reći, da su osnovani bili na motrenju i računu, 

 dakle na izpravnom principu, a nisu bili plod spekulacije, kao 

 nniogi drugi nazori starih o prirodnih stvarih. Razlogu, zašto su 

 iivsultati starih tako daleko ostah od istine, lako se je dosjetiti. 



Kut, kojim se polumjer zemlje sa kojega nebeskoga ticla 

 vidi, očito je tim manji, čim je to tielo dalje od zemlje. Ako je 

 daljina tiela veoma velika, bit će on tako malen, da se niti oštrim 

 instrumentom ne će dati opredieliti: doglednice sa krajeva zemalj- 

 skoga polumjera činit će se paralelnimi. Ovaj se slučaj zbilja 

 desio kod sunca, i na toj fizičnoj zapreci, izmjeriti direktno pa- 

 ralaksu sunca, slomila su se nastojanja Aristarcba i Hipparcha. 



Iza preporoda astronomije u IG. vieku počeli su odmah 

 razmišljati i o ovom pitanju, i naskoro su došli do uvjerenja, da 

 je sunce jamačno mnogo dalje nego 1200 zemaljskih polumjera. 

 Nu kako su nazori u toj stvari bili nesigurni, pokazuje nam naj- 

 bolje Tycho, koji je držao, da je sunce daleko samo 1150 polu- 

 mjera , dočim je Kepler taj broj povisio na 3400 zemaljskih 

 polumjera. Razmjerno blizu istini došao je Belgijanac Gottfried 

 Wendelin, koji je g. 1650. na Majorki Aristarchovu metodu revi- 

 dirao i opetovano gore spomenuti kut MZS izmjerio na 89^45', 

 dočim je on u istinu 89" 51'. 



Nu s jedne strane nepodpunosti, kojim se kod u pora ve ove 

 metode ne može izbjeći i koje u glavnom odtuda potječu, što se 



* Vidi pobliže: Wolf Geschichte der Astroa. pag. 174. Op. 7). 



