136 



1/ svili slika o pjegama uà Martu puccv.ši od lliiyghensa 

 (UiiVJK Maialdi-a (1704) i Bianchini -u (171'.)), pa sve do Schia- 

 parelli-a, vidi se prije svega, da su tanine pjege na Mailu u ne- 

 ])rünijenljivoni relativnom položaju i da im se obćeniti oblik ne 

 mienja. Tako n. pr. mogao je Scliiaparelli onu tamnu pjegu, koju 

 na našoj karti vidimo imenom „Syrtis Major", prepoznati u sli- 

 kah lliivghensa (1G59). One imenom „Mare Cinnnerium" (170" — 

 240" dužine, 10"— 40" južne širine) i „Mare Sirenum" (130"— 

 175" duž. i :>0"- 40" južne širine) u slikah Maraldi-a (1704), a 

 „Hesperiju'- (i>i>0"— 250" dužine, 20"-35" južnć širine) u slikah 

 Bianchini-a (1719). 



U našem su pak vieku trojica: Mädler (1830), Kaiser (1862) 

 i SchiaparelK (1877) mjerili položaj glavnih mjesta na planetu, a 

 resultai je bio, da su se mjerenja, izvedena u tako razmaknutih 

 odsjecih vremenskih, posvema sudarala : najbolji dokaz za nopro- 

 mjenljivost onih mjesta položajem i oblikom. 



Nu veoma bi se prevario, tko bi mislio, da se na tih pje- 

 gah ne opažaju absolutno nikakove promjene. Baš nasuprot: 

 trajni studij Schiaparelli-a pokazao mu je, da mnogi dielovi na 

 površini Martovoj mogu donjekle mienjati svoju boju i raznim 

 načinom odbijati zrake sunčanoga svjetla. 



Konture pojedinih se pjega, dakako veoma malo, mienjaju : 

 gdjekada su nejasne, drugda opet veoma oštre. Njeke se stvari 

 u njekom vremenu ne vide, drugda opet mienjaju svoj oblik, ali 

 ne toliko, da bi se moglo sumnjati o identitetu objekta. Pro- 

 mjene napokon u njegovoj atmosferi podavaju proučavanju pla- 

 neta nmogo veći interes, nego kad bi na njem sve bilo nepo- 

 mično i mrtvo. „Planet nije pustara", kliče Schiaparelli, „tvrda 

 kamenja; on živi, i razvitak se njegova života očituje u vrlo za- 

 mršenu sistemu pojava, a jedan dio tih pojava obuhvaća kra- 

 jeve tako velike, da ih zemaljski žitelj vidjeti može. Imademo 

 ovdje izpitati čitav sviet novih stvari , koje u velike izazivlju 

 radoznalost iztraživatelja — sviet, u kojem je obilna rada za 

 mnoge dalekozore i za mnoge godine". 



Na prvi se pogled u dalekozoru pokazuje, da imademo na 

 Martu dvie kategorije pjega, koje se bitno razlikuju jedna od 

 druge. Jedne sjaju u velikom svjetlu, koje se od glavne narančaste 

 (orange) boje na jednu stranu gdjekada spušta prema žutoj sve 

 do čiste bjeline, a na drugoj, preko crvene, uzpinje sve do 



