144 



nagnute k jugo-zapadu prama mcridianoni.^ I ovim se pojavom 

 mogu nači analogije na zemlji. Vegetacija s jedne strane mienja 

 periodično boju naših kontinenta tečajem godišnjih doba, pa bi 

 motritelj izvan zemlje te promjene sličnim načinom opazio, kao 

 mi na Martu. S druge strane če se i stanje atmosfere Martove 

 mienjati i, jer ne ima sumnje da je u njoj vodene pare, smijemo 

 si jamačno i one prolazne promjene u pojedinih krajevih tuma- 

 čiti kao resultate njekakovih atmosfernih oborina — možda 

 sniega. — 



Da su „kontinenti" i „mora" tvorbe bitno različite, dokazao 

 je Schiaparelli tim, što se kod „mora" nikada ne pokazuje po- 

 jav, da bi bila svjetlija prema rubu planeta, nego u centralnom 

 meridianu. On je izrično u tu svrhu opetovano pratio otoke „ Ar- 

 gyre I" i „Oenotria" u zaljevu „Syrtis major" i njihove promjene 

 izporedjivao s morem u okolini, ali nije niti u jednom slučaju 

 mogao naći, da bi se budi boja, budi sjaj morske površine bili 

 kod približavanja k rubu i najmanje promienili. . S punim dakle 

 pravom umuje: „Ova činjenica dokazuje, da su površine mora 

 u njckom smislu razhčite od drugih krajeva dosada razmatranih, 

 pak se ona imade svakako smatrati fundamentalnom pri iztraži- 

 vanju fizičke naravi Marta." 



Nasuprot tomu je isto tako dokazan pojav, da se od jedne 

 opozicije k drugoj i na morih opažaju veoma jasne promjene u 

 bojali. Evo nekoliko primjera tomu. 



„Mare Cimmerium", „Mare Sirenum" (13G— 170" dužine i 

 20—40" južne širine, 170—2430 duž. i 10—40« juž. šir.) i „La- 

 cus Soliš" (80-95" duž. i 16—35" juž, šir.) bijahu za opozicija 

 od g. 1877—1879. najtamniji predjeli planeta. U daljnjih opozi- 

 cijah postajahu postupno sve manje crni, a prošle g. 1888. bi- 

 jaše im boja tako svietlo-siva, da su se pri kosom položaju svom 

 jedva mogli vidjeti. Iste promjene pokazaše Schiaparelliju još 

 „Syrtis major" — dočim je „Nilosyrtis" god. 1888. još isto tako 

 crn bio kao g. 1877. — i „mare Erythraeum", izuzevši njegova 

 3 zaljeva „Sinus Sabaeus", „Margaritifer Sinus" i „Aurorae Si- 

 nus", koji .su zbog toga prošle godine bili više nalik na isolovana 

 velika jezera, nego li na zaljeve erythraejskoga mora. 



* Pobliže o tom razpravlja Schiaparelli u „Atti Acad. dei Lincei" Serie 

 IV. Vol. III. §§. 556., 557., 563., 567. 



