159 



Od onoga 2G. januara 1882, mogao je Schiaparelli motriti 

 ovn pjcgu tečajem svih opozicija do g. 1888.; la su motrenja 

 takodjer podpuno potvrdila periodične, gore iztnknute promjene. 

 Najmanji je opaženi premjer bio samo 5". 



Godine 1888. u julu padao je sjaj pjege naglo radi kosoga 

 upadanja sunčanih trakova, a skoro zatim nestade ga u polarnoj 

 noći, koja je za pol sam počela dne 15. aug. 1888. 



Ova je pjega god. 1888. pokazala još jedan zanimivi pojav, 

 što ga je prvi opazio Porrotin u Nizzi, a potvrdili Terby i Schia- 

 parclli. 



Iznenada se naime pokazao u polarnoj kapici nov kanal, 

 idući pravcem kroz polnrnu pjegu spajajuć dva mjesta uzkoga jezera 

 hyjierborejskoga, koji obtječc polarnu kapicu. Ovaj kanal, koji se 

 je na površini planeta vrlo jasno izticao, sjekao je okruglu kapicu 

 u tetivi , . koja je od prilike za luk od 30''; on je primljen i u 

 obje naše karte, gdje seže od 178" — 230" duž. 



pravom moru u okolici ove polarne pjege ne može biti 

 govora. Obkoljuje ju gotovo uvick taman, ali veoma iizok pojas, 

 nu ovaj nije pokazivao glavne karakteristike mora: jednoliku 

 tamnost i uviek jednnkti boju. To pokazuje, da je površina pjege 

 nješto bojadisana. 



A kako se je pjega sama stezala, činilo se je, da za njom 

 ide ovaj pojas; ako se ovaj pojav potvrdi, imali bi važnu činje- 

 nicu za tumačenje promjena na Martu, jrr bi morali suditi, da 

 su tamne pjege zbilja nješto, što je slično našim tckućinam. S 

 toga će se motrenja bližnjih opozicija imati da osobito osvrnu 

 na ovaj pojav. 



Činjenica napokon, da oko sjevernoga pola Marta ne ima 

 nikakova velikoga mora, koja je zadnjimi motrenji dokazana ne- 

 oborivo, pokazuje, da su meteorolngijski , a s toga valjda i geo- 

 logijski odnošaji obih polutaka Martovih dosta različiti pojav — 

 koji se pokazuje i na zemlji. 



