162 



Proti ovoj hipotezi ustao je Camille Flammarion već u pr- 

 voj sjednici francezlce akademije navadjajuć proti njoj težke ar- 

 gumente iz dosadanjih sigurnih motrenja Scliiaparelli-jevih.* Si- 

 gurno je ustanovljeno, da se polarni led na Martu tali u mnogo 

 većoj mjeri, nego li naš, tako da polarnih pjega gotovo sasma 

 nestane osobito na južnom polu, jer je njegovo ljeto u perihelu 

 Marta. Tako je i g. 1888., gdje je sjeverni pol planetov k zemlji 

 bio okrenut, opažen pojav, kako je polarni led postajao tečajem 

 februara, marta, aprila i maja manjim , te je Flammarion sam 

 koncem maja cienio premjer njegov na 300 km., dočim je Schiapa- 

 relli izmjerio dne 21. maja premjer pjege na 5", što daje isti broj 

 kao u Flammariona. Po mjerenju Schiaparellijevu mienja se pre- 

 mjer polarne pjege izmedju 900 i 120 km. (uz obzirna iradijaciju). 



„Ovo taljenje polarnih pjega tečajem ljeta u očitoj je pro- 

 timbi s hipotezom, da su kontinenti Martovi ledene poljane i da 

 su one mase sniega i vode od iste vrsti kao i naše, .što uzprkos 

 iztraživanju spektralne analize nije absolutno sigurno, jer atmo- 

 sferski tlak, talište i rosište, kemički sastavak atmosfere i tekućina 

 moraju pokazivati prvobitnih i trajnih razlika prema onomu, što 

 postoji na zemlji." 



Osim toga iztiče Flammarion s punim pravom i bitnu raz- 

 liku izmedju lica kontinenata i polarnoga leda, kao i sniega, koji 

 gdjekad pokrije pojedine krajeve. Snieg i led sjaje u blještavoj 

 bjelini, dočim nam se kontinenti pokazuju u blagoj žutoj boji, 

 pa te sjećaju više zreloga žita, kad ga gledaš iz zrakoplova. 



Ovim prigovorom Flammarionovim dodali bi sa svoje strane 

 još i onaj , koji smo baš kod hipoteze Flammarionove iztaknuli, 

 da bi te pukotine imale biti široke bar GO km. i nekoliko tisuća 

 km. dugačke, u čem nas analogija sa ledenici na zemlji sasvim 

 ostavlja, sve ako i pristanemo uz nazor, da su kontinenti ledene 

 poljane, što nam se medjutim ne čini vjerojatnim, premda je i 

 Christiansen u Kodanju 188G. leoretičkim putem došao do rezul- 

 tata, da je srednja temperatura Martova — 34'' C. Uticaj atmo- 

 sfere i konstitucija tla imadu velik upliv na temperaturu planeta, 

 a na to se resultat Ghristiansenov ni malo ne osvrće. — 



Debata je započela. Nadajmo se, da će izkušana i tolikimi 

 triumfi ovjenčana induktivna metoda prirodne nauke i u ovom, 



* Flammarion: Mase sniega, leda i vode planeta Marta Comp. rend. T. 

 107. pag. 19. 



