163 



koliko zanimivom, toliko i zamršenom problemu takodjer razodkriti 

 velo, kojim priroda tako rado neuputnomu oku i umu prikriva 

 svoje tajne. Tim seje više tomu nadati, što će slavni obretnik svih 

 ovih pojava kod kasnijih opozicija motriti novim jačini telesko- 

 pom od 48*7 cm. prema prijašnjemu sa 21-8 cm. otvora, od 

 Mcrza, jednim od najboljih danas instrumenata, a podupirat će 

 ga u tom njegovo izvanredno oštro oko , njegov riedki dar ek- 

 saktnoga motrenja, a ne malim diclom i čista, mirna atmosfera 

 Italije. 



Okrom toga Schiaparelli ne će više biti u tom poslu ni sam, 

 jer su se već g. 1886. i g. 1888. javili i drugi motritelji Marta, 

 kao n. pr. W. F. Denning,^ koji je samo mali dio ScliiaparelH-jevih 

 obreta mogao potvrditi, akoprem je motrio većim teleskopom 5 

 tjedana — doduše dosta kratko vrieme, da postigne znatnije 

 resultate; nadalje N. E. Green,'* koji je o svojih motrenjih 

 predao astronomskomu družtvu Londonskomu obširnu razpravu 

 s novom — za onda — kartom Marta. On završuje svoju raz- 

 pravu opazkom, da će karakter crtnja na Martu, težkoća, motriti 

 ih, i još veća težkoća, risati ih, taj planet i nadalje učiniti, ako 

 no uspješnim, a to sigurno interesantnim objektom iztraživanja. 



Spominjemo još ovdje Terby-a, Knobela za prijašnje opo- 

 zicije, koji su takodjer publicirali pojedine nacrte Marta, a uz Per- 

 rotina za g. 1888. još i L. Niestena,^ koji je na bruseljskoj zvjez- 

 darni motrio i dvie crtnje planeta 29. travnja i 5. svibnja pri- 

 obćio s obširnim opisom; u njem iztiče, da je „Libyju", o kojoj 

 je Perrotin javio, da je 14. svibnja nestalo, još 5. svibnja jasno 

 vidio u normalnoj žutoj boji , i da su mu se često pokazivale 

 biele ovalne pjege u njekih krajevih Marta, koje preporuča oso- 

 bitoj pažnji astronoma i dnevnom motrenju. 



Ako na koncu još iztaknemo, da je astronomski sviet danas 

 gorostasnimi instrumenti sasma drugčije oboružan nego g. 1877. 

 — iztičemo ovdje Lick-Observatorium na Mount-Hamiltonu, koji 

 se je 1400 met. visoko i nad najniže i najmutnije slojeve atmos- 



' W. F. Denniny : Fizičko lice phineta Marta j^'. 188(5. Nature. Vol. 34. 

 Lijianj pag. lOi. 



• N. E. Green: Sjeverna hemisfera planeta Marta. Mounthly Natices of 

 the Royal Astronomical Society. Vol. 4(5. paij;-. 44;>. 



•'' O fizičkom licu planeta Marta za opozicije g. 1888. Bulletin de l'Aca- 

 démie royale belgique 1888. Ser. '.i. Tom. IG. pag. 76. 



* 



