Lovro Vlahović, naš zobundžija, uprtio vučinu, dok do kolah 
sligosmo. 
Putem čuo Lovro, kako Antu hvale, pak će na to: ,E go- 
spodine, lako Anti!“ „„A kako to?““ „E dà, on ima ženu, koja 
sve znade i može!“ — Ha zabio klin! — Eto. kako naši neuki, 
kad ne mogu, ol ne umiju štogod pojmiti, protumačiti, tad sve 
svale na čarobiju. Bog s nami de! 
Da se lov upravo ovako lovio; da se dali lukavi, posve 
oprezni vukovi ovako — umjetnim udešajem čovječjega 
grla — namamiti, svjedoci su nazočnici: Gg. šumar Albert Roz- 
manith; Ferdo Pleše, župnik Fužinski; Ljudevit Slamnik, gimnaz. 
umir. ravnatelj; Grubiša, učitelj u Liču; bilježnik i Starčević, 
posjednik u Liču; dva lugara Milius i Golac, pa još deset drugih 
lovaca. 
Drugi dan liečnik g. Josip Konić na Fužini, razporio vučji 
želudac, a u njem čudna praznina; samo dva komadića prhladi 
ili trula drva! 
Razigrali se lovci, te ce sjutra dan 1. listopada; dokle se 
uštapina po vasmiru šeće, opet u potjeru za mrzkimi grabežljivci. 
Prikupilo se tada do 22 lovca; pridružio se i g. Kosta Mir- 
ković, posjednik na Fužinah, taj neumorni gorski poskoknik, koji 
mnogim srnam sasuo pušku u zapletak srea; kadkad i pogriešio, 
ali i konj od sto dukata posrne; da lovac vavjek ubije, ne bi 
bio lovac, van trgovac. Dobiše još miloga gosta, g. Stipanovića. 
c. k. satnika od mjerničkoga sbora, strielca čvrste i sigurne ruke. 
U horu podjoše. Na lovištu dogovorno se razdieliše, brižno 
se svatko pripravio. Glavni pilov, oko kojeg se sve želje posavile, 
mamac Ante, u zaklonu čuči. Svi ginu za starim uštapom, da 
lovište, da lovce obasja. Al babina sreća naskočila! 
Tamo tja od Stupa nješto se glasuca; sad se napne, a sada 
popušta. Sve to bliže udešaj dospieva. Zamor nasta, po tom vika 
počme, a za vikom pjesme zaorile. Urlikale, pa pjevale, da raz- 
gone vuke. Jato primorskih vila doskakuta, a vilenik sprovadjao 
dike. Bile to vitke, rumene Vinodolke — Kirice nazvane —; spu- 
stile se ća od Ravna dolje, od torovä, gdjeno ovce pisu; po 
vodicu brižne dolazile. 
Trista jada i ćemera lovcem! Kadno vile zapazile vojsku ; 
usred noći biele oružnike, prepale se i nagnu bježati, razprše se 
