112 
bavise malakologijom, nije malen broj ni onih, koji radise na 
nepreglednome polju entomologije, toliko je i onih radnika, Koji 
se posvetise karcinologiji, a ima ih i za herpetologiju i za orni- 
tologiju. 
Razmjerno se malo radilo za ihtiologiju. Nije tome razlogom, 
sto ne bi bilo ljudi, koji mare za nju, ali izmedju svih zoologij- 
skih grana najviše treba troška za ihtiologiju, dakako kad hočeš 
da sastaviš ihtiologijsku zbirku. Nije laka stvar, pribaviti si svih 
vrsta ribjih, a mnogo novaca treba za posude i alkohol. Ipak se 
više ljudi uspješno bavilo ihliologijom ; spomenimo izmedju na- 
ših ljudi Botteri-a i Molin-a, a danas Kolombatovića, Katurića i 
Kosića. Ne smije se pak zaboraviti jedne slave naše, Dubrovča- 
nina dr. Pera Doderlein-a, profesora i ravnatelja zoologijsko-zo- 
otomijskoga muzeja kr. sveučilišta u Palermu, koji je po našem 
mnijenju od prvih na životu ihtiologa. On žalibože nije slavom 
ovjenčao sebe i ljubljenu domovinu proučavajući Dalmaciju, nego 
je sada već četrdeset godina sjaj Italije; nije dakle njegova kriv- 
nja, što mjesto da nam podade Jadransku ihtiologiju, upravo 
sada objelodanjuje svoj prekrasni , Manuale ittiologico del Mediter- 
raneo“. Od ovoga su djela do lani doštampana četiri debela sve- 
žnja, a sav s nama naučni svijet neustrpljivo očekuje, da pisac 
ovo djelo sretno i dovrši. 
Ovdje nam ne može biti na umu, da na tanko razloZimo 
one zasluge, kojih su si za Jadransku ihtiologiju stekli Ranzani, 
Naccari, Nardo, Martens, Chiereghini, Ninni, Trois, Perugia; ne 
ćemo da što rečemo o katalozima Stošića, oca i sina ; djela svih 
ovih ljudi vidje svijet stampom. Ovdje ćemo samo njekoliko 
riječi kazati o rukopisnom djelu Chiereghini-a i o dva neizdana 
kataloga Dalmatinskih riba. 
Osnovnim radom za Jadransku ihtiologiju Chiereghini-evo 
je djelo, koje je žalibože još u rukopisu. Kad mi je 1868. god. 
povjereno da narodnome muzeju u Zagrebu stvorim prirodopisni 
odjel, odmah sam uvidio, da mi prije i prvoga koraka u prouča- 
vanju Jadranske faune valja da iz Chiereghini-eva rukopisa izva- 
dim sve što mi treba za to; jer to bogato djelo ima svu silu 
vijesti, a onaj tumač, kojeg nam je godine 1847. podao dr. Nar- 
do sam sobom nije dovoljan. Chiereghini-eve pak vijesti ne samo 
da nijesu izgubile vrijednosti svoje, nego danas su tim dragocjenije 
