153 
% 
carstvo života i početka. Sto da sudimo o toj zemlji, koja nam 
se pričinja toliko čvrsta, velika i postojana? Sto da sudimo o 
mjesecu i o suncu, koji ti se nasuprot čine toliko maleni, što o 
njihovom lutanju, sto o njihovim promjenljivim prilikama ? Sto 
da cijenimo o firmamentu izrešetanu neizbrojnim svijetlim toc- 
kama? Sto napokon o tim samim točkama ? 
Na toliko pitanja možeš u prvi mah odgovorili samo ono, 
što ti kažu tvoja osjećala. Zemlja je ravna okrugla ploća, opko- 
ljena oceanom ; nebo je polukružan svod, nebo je kapa te se 
naslanja na veliku ploču zemaljsku; sunce i zvijezde osviću iz- 
ronjujuć iz Oceana, a u nj i tonu zahodeći. Tako govoriše i go- 
voriše čitava ljudska pokoljenja; to je vjerovao davni i preumni 
grčki narod, to je opjevao Homer u svojim neumrlim pjesmama ; 
to je još nakon pet vijekova pisao Herodot u glasovitoj svojoj 
historiji. I zvijezde se i sunce omivaju u vode oceanske, jedini 
Veliki Medvjed ne zaroni nigda: Homerove su to riječi. 
Nego ti u čovjeka ima nezatomljiv nagon za istinom. Taj 
te nagon nikada ne mine, on prelazi od koljena do koljena, a 
sporim, neumornim i neosjetnim radom sprema one velike po- 
bjede znanosti. Ta ravna ploča, koja pliva, a naokolo taj ocean, 
to sunce koje unj tone i iz njega izvire — to sve ne zadovoljava. 
Što se zbiva suncu nakon njegova zahoda? Zar se sunce ugasi, 
pa će se zorom opet uZeci? a ako je to tako, na koji način i 
za što se nanovo užiže? Lako je mitologiji povijedali da se 
sunce, čim je zašlo, odmara u zlatnoj ladji, što mu je Vulkan 
načinio i da se na njoj vozi od zapada na iztok mimo rub ho- 
rizonta, morem koje okružuje taj horizont. Nagon nas potsjeća 
da to sve ne može bili; ne razumiješ razlog, ali osječaš da se 
sve le stvari realno zbivaju drugačije. Sto je god nasuprot nase 
osjećanje kazivalo ipak ne može bili da bi zemlja bila onakva 
ravna ploča, kakva nam se čini, ni zemlja, ni nebo ne može bili 
da bi se svršavalo crtom obzornom ; nije prirodno da bi se sunce 
svaki dan gasilo i da se opet užiga svaki dan ; lakše je pomislili 
da zašavši produžuje svoj put izpod zemlje, a zaklonjen njome. 
Tada staneš uliagjati gibanje sunca, mjeseca i zvijezdatoga svoda ; 
gdje nestaje činjenica, tu nadopunjuje misao i tako nakon spora 
rada od mnogo stoljeća niče tamo i amo ideja, da zemlja nije 
ravnina, a ni ladja koja pliva po vodi (Talet), ni trapez nošen 
vazduhom (Anaksimen), nego da je tijelo, na tri dimensije kao 
