157 
tijelo, koje da je smješteno u središtu neba, a to je mogla bili 
samo zemlja. 
Po njima se oko zemlje okretali sunce, mjesec, planeti i 
zvijezde, ali se je svakomu od ovijeh davala vlastita čvrsta, ma- 
terijalna, prozračna, a ne umišljena sfera. Govorilo se: svako je 
nebesko tijelo sferiéna oblika, pak je čvrsto pribijeno na svoju 
sferu ; sferična je oblika s toga, što je ovaj oblik jedini koji naj- 
bolje pristaje tjelesima, pribijenim u mnogo većoj pomičnoj sferi, 
a pribijeno je o vlastitu, ogromnu, pomičnu i materijalnu sferu, 
jer da toga nije, nebi se moglo razumijeti kako bi ono tijelo 
lebdjelo ; ali se ne giblje ono tijelo, nego se giblje njegova ma- 
terijalna sfera, okrečući se sobom i noseći ono tijelo. Ove čvrsle 
i materijalne Eudoksove sfere kasnije zamijenise ekcentrični kru- 
govi epieikli Apolonijevi, ali to je zamjena čisto formalna. Eks- 
centrični krugovi i epicikli bješe apstraktna geometrijska zamisao ; 
ona je mnogo bolje poslužila da proračuna motrena gibanja ne- 
beskih tjelesa, ali ona ništa ni nedodade niti išta rastjera maglu 
oko umova u pogledu na toliko teški i toliko zamašni problem, 
kako da tijelo u prostoru lebdi. , 
Da pak posligneš ovaj uspjeh, red se bilo popeti od pojma 
gibanja na pojam sile, trebalo je naći snošaj izmegj sila i njima 
rogjenih gibanja. Nuždan je bio pronalazak fizikalnoga zakona o 
sveopćoj gravitaciji, kojim se proslavilo XVII. steljeće, a taj za- 
kon, i po sebi velik svaki dan raste svojom divnom plodnosti. 
Svako znade, u čemu li je ovo načelo o sveopćoj gravita- 
ciji. Svako tijelo na zemlji pada, kad mu nestane potporista ; 
svako je tijelo teško; pada i teško je jer ga priteže sila, koju ima 
masa zemaljska, to je sila, o kojoj nas svakoga trena činjenice 
uvjeravaju, ali koje nam se u nutarnja narav pa i suština iz- 
imiče umnome dohvatu; nju nazivljemo gravitetom (pritezljivost). 
Svako tijelo pada i teži, jer da ga od zemaljskoga lica pridig- 
nemo, uložiti nam je silu baš jednaku ali obratnu onoj sili, po 
kojoj je ono na njoj prirodno prikovano. 
Ali pritežljivost nije povlastica zemlje ; sva materija priteže ; 
najsićušnija čestica materije i najogromnije tijelo u svemiru pri- 
leže. Zemlja priteže olovnu krugljicu, podignutu na njezino lice, 
ali i olovna krugljica na svoju ruku priteže zemlju; samo je kod 
loza mjera pritezanja silno različita. 
Pritežljivost jeste općeno svojstvo materije; ona se ravna 
