160 
nake u velikoj kosmijskoj ekonomiji, ali nije istovjetna uloga, sto 
je glume u njoj; jednake doduse u bitnosti one zauzimaju pre- 
različita mjesta svojom silom i znamenitošću. Neke premasene 
teorije, koje ovo ponizuju, a ono dižu do jedne jedine ravnine, 
u koju bi one htjele poravnati svijet, ne prihvataju se astronoma 
koji zaziru od golih apstrakcija, budući privikli jakim nejednako- 
slima prirode i onim ogromnim, realnim i uredjenim horizontima 
svemira. 
Primivši gibanje zemlje, pa saznavši kako no ona lebdi 
stojeći u prostoru, i kako proljeće bez prestanka i vratolomnom 
brzinom po neograničenim putovima, to se ona obara onoga 
prijestola, na koji je posadiše stari narodi, a ljudi je kroz toliko 
vijekova uzdržaše. Sruši se doduše zemlja, ali se je za to zami- 
sno o vasioni proširila, jer je postala istinitija i realnija; stari 
narodi ne umiješe proniknuti njezine ogromnosti, jerbo uvijek 
podregjivahu sve dijelove vasione dijelu zemaljskomu. 
Zemlja nije caricom svemira; druga nebeska tijelesa nijesu 
satvorena za nju, niti je ona za druge. Zemlja je zvijezda poput 
svake druge, ona je jednostavno sunčani planet, a ovakih pla- 
neta ima i drugih oko samoga sunca, pak ih možda ima mnogo 
oko zvijezda, oko drugih sunaca nebeskih. Zemlja već prestaje 
biti prijedmetom metafizičkim razmatranjima ; prestaju tajna do- 
jimanja planeta i u opće zvijezda na zemlju; prošlost, sadašnjost 
i budućnost zemlje i sistema planetarnog i zvijezdanih sistema 
postaju problemom fizikalnim, mehaničkim , eksperimentalnim, 
podregjenim poput svih drugih izračunavanju i mjerenju. Zemlja 
postaje tijelom, kojemu je polumjer veći od 6 milijuna metara. 
Jupiter planetom, kojem je polumjer veći nego 71 milijun met. 
Sunce tijelom, kojem je polumjer veći od 692 milijuna met. — 
zaista ogroman polumjer, odviše preko našeg navadnog iskustva, 
pak si o njemu možemo da stvorimo konkretan pojam istom 
onda, ako za jedan čas pomislimo središte sunca u središtu 
zemlje. Pri ovakovoj bi hipotezi sunce ogromnim svojim tijelom 
ne samo obuzimalo cijelu sferu, kojoj je polumjer daljina od 
zemlje do mjeseca, već bi se svojim površjem protezalo daleko 
s onu stranu mjeseca, 48 zemaljskih polumjera s onu stranu 
mjeseca. 
Na okolo ovoga preglednoga nebeskoga tijela zemlja, Jupi- 
ter i Neptun giblju se na srednje daljine, koje nam se prikazuju 
