164 
rama mogu ragjati i podržavati kemijske slučenine, koje jako 
upijaju fotosferičko svijetlo. 
U planetima je temperatura kud i kamo niža nego što je 
u najhladnijoj svijezdi, te je u njih velika raznolikost kemijskih 
slučenina, a vrlo je veliko obilje njihovo. Nijesu jednaki ni svi 
planeti ovoga gledišta. Merkur, Venera i Mart imadu atmosferu 
koja ih opkoljuje, imadu, kao što i zemlja krut i tekući dio, 
imadu konlinenata i mora. Jupiter, Uran i Neptun su u vrlo raz- 
ličitijim fizičkim prilikama, nego što je zemlja, premda su s ve- 
ćim dijelom satvoreni istim materijalima, oni se nahode u onakoj 
periodi opstojanja, kojom je zemlja već prošla. 
Zemlja je dakle već ostarjelo tijelo ili, ako ovaj izraz vrie- 
gja, ona teče sada vrlo udaljenim stadijem svoga postojanja. Pa 
sve i da su nastali u isti tren, jamačno je da zemlja prolazi 
sada mnogo naprednijim stadijem svojega života nego što Jupi- 
ter, kao što gotovo zauhvano mjesec prolazi stadijem napredni- 
jim od obojice. 
Pet hiljada godina možda, a deset hiljada svakako iserp- 
ljuje povjesno vrijeme, ali zemlja broji svoje godine već na mi- 
lijune. Ali ipak ova njezina kora, koja je već toliko proživjela, 
ne primiče se iscrpljenju. Na njoj po svuda buji život; po vr- 
hovima Alpa i Anda, u Azijskim stepama, po Afričkim pusti- 
njama, na dnu jezera i mora; a to je život sveudilj nov, sve- 
udilj raznolik, nikad istovjetan, a ipak vavijek život. Ništa nije 
rječitije nego što je taj život, koji se s najrazličitijim prilikama 
svuda javlja, ta radišnost, koja nikad ne malakše, koja ne zna 
za zastajanje; koja se ne da zatomiti, koja djeluje ispod viječitih 
ledova, koja se penje po golim stijenama, koja neprestano pre- 
obrazuje morsko dno. 
Jamačno je bilo doba, u koje nije bilo čovjeka na zemlji, 
a možda je čovjek na ovom našem planetu prolazan životni oblik, 
možda mu je sugjeno da ga nestane s njega u veoma dalekoj 
budućnosti. Kažem ,možda“, jer toga stalno ne znam, a niko 
toga na zemlji znati ne može. Dana današnjega ljudi živu u 
mrzlom polarnom krugu i na vrućem ekvatoru, pak se a priori 
ne dadu stalno udariti krajnje klimatološke megje, do kojih ljudi 
mogu živiti, niti se dade što ustvrditi o stupnju klimatološke pla- 
stičnosti ljudskog života, tako da bi te tvrdnje imale znanstveni 
značaj i evidentnost; ali i da čovjeka nestane, niti bi bilo ]o- 
