166 
klime, ali da se ni najmanje ne mogu doimati njezina kosmij- 
skoga gibanja, ni njezina opstanka kao planeta u prosloru. 
Za glasovite je svoje erupcije g. 1883. Krakaloa, vulkan u 
Sundajskom tjesnacu, izbacio malerijala, koji su išli do 20 kim. 
visoko, a rasprosuo je pepela površinom od 750 hiljada četv. 
klm.; on je vrlo žestoko poremetio atmosferu, pak je u njoj uz- 
burkao valova, koji se rasplodiše po cijeloj zemlji, ali njezino 
kosmijsko gibanje ne osjeti ni traga kakovu poremećenju. Da sto- 
lina vulkana podjedno stanu rigati čitavih gromada lave, kame- 
nja i pepela, pa da za dugo vremena uskomešaju lice zemaljsko, 
plaho bi se ljudstvo prenerazilo, ali bi zemlja uzevši je cjelinom 
nepomučeno produživala svoje kosmijsko gibanje. 
Tako opstanak zemlje kao planeta, kako opstanak čitavoga 
planetarnoga sustava zavisi samo o razvijanju svemirske gravi- 
tacije. Ali tu je prijepona; u sunčanom sustavu baš zbog ove 
općenite gravitacije i planetarskih poremećenja, koja su joj po- 
sljedicom, mijenjaju se bez prestanka i neprekidno elementi. pu- 
lova svijeh planeta. 
Kad se je ono prvi put to tvrdo dokazalo, ljudi, kojima 
je mašta bujna, a sve ih nove ideje neodoljivo povlače, prosuše 
medju svjetinu, željnu pučkog znanja, da je znanost tobože ma- 
tematički dokazala, da je nužna, i ako daleka, propast sunčanog 
sustava, a s njime i zemlje. Odmah ovi ljudi zamisliše čas, u 
koji bi se slabo eliptični put zemaljski pretvorio u vrlo ekscen- 
tricki, pak bi inklinacija zemaljskoga puta, neizmjerno narastavši, 
pomrsila na zemlji sve klime. Oni već i sanjaše o onome groz- 
nom času, u koji bi se u sunčanom sustavu porušilo sve, te bi 
i mjesec i zemlja i mi svi pali u sunce. Tadašnjim razboritim 
ljudma ostade jedina uljeha, da će se ta velika katastrofa zbili 
istom iza mnogo i mnogo hiljada godina, kako su to priznavale 
i same nove Kasandre ; dakle nije se bilo bojati za sinove, za 
unuke i za po koje koljeno praunuka. Ali je u brzo hladno, pri- 
mirljivo i blago djelovanje brojeva utišalo toliku pobunu mnije- 
nja. Lagrange i Laplace dokazaše, da od triju orbitalnih eleme- 
nata: veća osovina, inklinacija, ekscentriénost, koji bi svojim ne- 
prestanim mijenama mogli kompromitovati postojanost našega 
sustava, jedan (a to je veća osovina) jest nepromjenljiv a druga 
se dva elementa (a to su inklinacija i ekscentriénost), mijenjaju 
zaista neprestano, ali ne u istome smjeru. Oni sad rastu, a sad 
