227 
Iljerokynna ayxıma ope puoe um 93 nm. Janna ox roper 
yCHOr okpajka zo Bpxa ryömme erojir roroBo 10 myra y 1jexoKymaoj 
VIKNE; a JIyKIma TPyAHIjex mepaja caıpıkama je 5, nyra y 1y- 
INI puoe. 
OBaj excemmap NOKIOHNX Kp. šarpe6aukom My36]Y. 
Jalap, 31. jauyapa 1891. 
IIpop. M. Rarypuh. 
Domaće pasmine vukova i ježa. Godine 1856. obratilo se je 
slavno uredničtvo u „Glasniku“ (br. 4, str. 181.) na rodoljube, 
osobito na učitelje, šumare i lovce s molbom, da mu priobće što 
znadu o ,bosanskom vuku“, ,o planinskom i ritskom 
vuku“. 
Da doprinesemo štogod k tačnijem poznavanju pasmina vu- 
kova i ježa, priobćujemo ono, što smo u Lepoglavskoj kaznioni 
od ljudih iz različitih krajeva domovine (bivši tamo učiteljem), 
zabilježili. 
U Hrvatskoj i Slavoniji razlikuje naš narod planinskoga vuka 
od podoljskoga, kao sto n. pr. pozna u Gorskom kotaru dvie pa- 
smine medvjeda, od kojega manju (oko Fužine) zove ,mravi- 
čar“. Kod Otočana u Djakovštini poznaju seljaci dvije pasmine 
vučje; „luzni kurjak“ ili lužnjak“ mrke je dlake ili po selja- 
kovu opisu čitavo mrk, bušastiji t. j. krupniji, i debljega je vrata, 
nego ,planinski kurjak“ ili ,srnad“, koji je žućkaste dlake 
i podkasast (tanak). Pripoviedaju za njega, da rado lovi srne. 
Oko istoga sela poznaju i ,gušćara“, koji je velik kao pseto, 
drži se rado oko sela i davi guske. Po opisu bi to mogao biti 
čagalj. 
Oko Nove Gradiške zovu planinskoga vuka ,konjušar“, 
jer hvata konje, volove, dočim manjega lužnjaka imenuju „ov- 
čarski kurjak“, a kod Krivaje, u županiji Bjelovarskoj „pra- 
šćar“, koji je takodjer velik kao pseto. Oko Severina bjelovar- 
skoga pričaju za planinskoga vuka, da mu vise lampe t. j. dolnja 
čeljust. 
Oko Bajnog sela kod Popovca zovu lužnjaka ,berečar“, 
jer se drži u bereku (u busiji i draču) i ne će da spava u grmlju. 
On je u proljeću plavušast, na jesen rdjast. 
sSumski kurjak“ s proljeća je zelenkaste dlake, na jesen 
kestenjave, puno je veći od berečara, živi u šumah i ide na veliko 
blago (Bajno selo kod Popovca). 
